Danda má hlad

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.mf.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivona Březinová

Danda má hlad – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

KŮŇ BY NEPROŠEL

BUDE LÉTO. UŽ BRZY. OTÍK SE TĚŠÍ NA KONEC ŠKOLNÍHO ROKU. PO PRVNÍ TŘÍDĚ BUDE MÍT PRVNÍ PRÁZDNINY. ALE JEŠTĚ PŘEDTÍM MU BUDE SEDM.

„HURÁ!“ VÝSKNE HLASITĚ NA CELÝ OBÝVÁK.

„CO ŘVEŠ?“ NECHÁPE TÁTA U TELEVIZE. SLEDUJE FOTBAL. „COPAK DALI GÓL?“

OTÍK NEVÍ. FOTBAL JE MU FUK. MÁ RADŠI KONĚ A PSY. JEDNOHO BY CHTĚL K NAROZENINÁM. ASPOŇ PSA, KDYŽ NE KONĚ. KŮŇ BY MU DOMA NEPROŠEL. NEPROŠEL BY DVEŘMI A NEPROŠEL BY U MÁMY. MÁMA MÁ RÁDA ČISTO. STÁJ S KONĚM BY V OBÝVÁKU NECHTĚLA.

NĚCO ŽIVÉHO

OTÍKOVY NAROZENINY SE BLÍŽÍ KAŽDÝM DNEM.

„CO BY SIS PŘÁL, OTÍKU?“ VYZVÍDÁ MAMINKA U VEČEŘE.

JAKO BY TO NEVĚDĚLA.

„KONĚ,“ HLESNE OTÍK.

MAMINKA SE CHYTÁ ZA HLAVU.

„TAK KONĚ NE,“ OPRAVUJE SE HONEM KLUK. „PSA. NEBO KOČKU. NEBO ASPOŇ MYŠ,“ SLEVUJE ZOUFALE. „NĚCO… NĚCO ŽIVÉHO.“

„MÁŠ MLADŠÍ SESTRU,“ CHECHTÁ SE TÁTA. „TA JE NĚKDY ŽIVÁ AŽ AŽ. BUĎ RÁD. JÁ BYL JEDINÁČEK.“

OTÍK DUMÁ. MOŽNÁ BY BYL RADŠI JEDINÁČEK. MÍT SPOLEČNÝ POKOJ S OLIVOU NENÍ ŽÁDNÝ MED.

OLIVA SE CULÍ. VÍ, ŽE K NAROZENINÁM PATŘÍ DORT. A DORTY ONA RÁDA. VLASTNĚ VŠECHNO, CO JE K JÍDLU. SPRÁVNĚ SE JMENUJE OLÍVIE, ALE ŘÍKAJÍ JÍ OLIVA. JE TAKOVÁ KULAŤOUČKÁ.

DŮLEŽITÝ DEN

KONEČNĚ JE TU DEN S VELKÝM D. TO PROTO, ŽE JE DŮLEŽITÝ. OTÍKOVI UŽ JE SEDM. PŘIPADÁ SI VELKÝ. DOST STARÝ NA TO, ABY SE O NĚJAKÉ ZVÍŘE SÁM POSTARAL. JESTLIPAK HO DOSTANE? MAMINKA NESE DORT A TÁTA DALŠÍ DÁRKY. KNIHU O DINOSAURECH A VSTUPENKU DO ZOO. OLIVA MU NAKRESLILA OBRÁZEK KONĚ. VYPADÁ TROCHU JAKO SLON BEZ CHOBOTU, ZATO S HŘÍVOU. A DÁL NEDOSTAL NIC. PES NIKDE, NATOŽ ŽIVÝ KŮŇ. OTÍK SE CÍTÍ PODVEDENÝ. OPRAVDU ČEKAL ASPOŇ PÍSKOMILA. SKORO SE MU CHCE BREČET.

PAK NĚKDO ZVONÍ A OTÍK BĚŽÍ OTEVŘÍT. ZA DVEŘMI STOJÍ PRATETA VILEMÍNA.

CO TO JE?

PRATETA VILEMÍNA JE SESTRA OTÍKOVY BABIČKY VĚNCESLAVY. TA UŽ NEŽIJE. VILEMÍNA TEDY DĚLÁ OTÍKOVI A OLIVĚ BABIČKU MÍSTO NÍ. TEĎ PŘIŠLA ZA OTÍKEM NA OSLAVU. NESE KOŠÍK PŘEKRYTÝ ŠÁTKEM.

„CO MÁŠ V TOM KOŠÍČKU?“ PTÁ SE OTÍK ZVĚDAVĚ.

„BÁBOVKU!“ JÁSÁ OLIVA A MLSNĚ SE OLIZUJE.

„TO SOTVA,“ ODSEKNE OTÍK.

„VILEMÍNA NENÍ ŽÁDNÁ KARKULKA.“

PRATETA S ÚSMĚVEM KRÁČÍ KE STOLU. NA STOLE JE TÁC, NA TÁCU DORT A VEDLE TÁCU TEĎ I KOŠ.