Děvčátko
a velký černý pes

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Daniela Krolupperová

Děvčátko a velký černý pes – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Příběh věnuji těm, kteří pomáhají zvířatům v nouzi.

© Daniela Krolupperová, 2022

Illustrations © Tereza Konupčíková, 2022

ISBN tištěné verze 978-80-00-06821-3

ISBN e-knihy 978-80-00-06833-6 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-00-06834-3 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-00-06832-9 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

Pes

Život vysoko v horách je tvrdý. S krásnou, ale drsnou přírodou vedou lidé každodenní boj o živobytí. Proto mají horalé s mozolnatými dlaněmi a tvářemi ošlehanými ostrým větrem povahu stejně houževnatou jako okolní kraj.

Marika se nenarodila v horách. Rychle se tu však naučila žít a pomáhat v hospodářství. Jinak by to ani nešlo.

Poprvé si ho všimla, když šla po velkém jarním tání zkontrolovat seníky nad horní loukou. Byl vyhublý a měl strach. Velký černý pes. Z vesnice ho vyhnali. Nikomu nepatřil. Jistě mu bylo smutno.

Podruhé ho uviděla pod lesem, když se vracela ze salaše. Krčil se u nízkých klečí. Bál se. Večer, než poklidila králíky, mu tajně donesla něco k snědku. Choulil se pořád na stejném místě. Když přišla blíž, polekal se a utekl. Položila žrádlo do trávy a odešla. Sledovala ho z dálky, aby neměl strach. Plaché zvíře si už uvyklo, že po něm lidé házejí kameny. Naučilo se mít se na pozoru. Teď se ale po chvíli pes přece jen opatrně vrátil. Na jídlo se hladově vrhl a vděčně žral.

Když přišla popáté, už před ní neutekl. Jen poodběhl a díval se, jak pokládá potravu do trávy. Každý její pohyb upřeně sledoval vážnýma laskavýma očima. Marika si pomyslela, že tak hezky na ni hledívala maminka. Ale to bylo dávno.

Léto plynulo a velký černý pes se jí pomalu přestával bát. Už před ní neutíkal. Strach ho postupně opouštěl. Jednoho dne se skoro nechal pohladit. Nakonec však, když viděl zdviženou ruku, bázeň nepřekonal a odběhl. Tehdy ji napadlo, že by mu mohla dát jméno.

A pak se to stalo.

Když jednou večer potají sebrala jídlo a ukryla ho v kapse, aby ho donesla psovi, prořízl poklidné ticho domova hromový hlas za jejími zády.

„Ty kradeš!!!“

Marice se leknutím sevřel žaludek. Celá se roztřásla. Načapala ji!

„Kam to neseš? Co s tím chceš dělat?“ tetin hlas zněl jako řezání nože. „Okamžitě to vrať!“

„Já…“ koktala Marika a opatrně položila jídlo zpátky.

„Čekám!“ výhružný tón nabíral na síle.

„Je to… pro takového… psa.“

„Cože?!“ vykřikla teta. „Ty krmíš nějaké toulavé psisko? Naším jídlem!?“