Zvieratká z Kúzelného lesa – Králiček Belka

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať m ô žete na
www.albatrosmedia.sk

Lily Small

Zvieratká z Kúzelného lesa – Králiček Belka

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všetky práva vyhradené.
Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná
bez písomného súhlasu majiteľov práv.

S mimoriadnym poďakovaním venujem Thei Bennettovej.

Obsah

Prvá kapitola:
Ro z právajúci kvietok

Druhá kapitola:
Smutná lienka

Tretia kapitola:
Hľadajú sa bodky!

Štvrtá kapitola:
Snívanie

Piata kapitola:
Kúzelné muchotrávky

Šiesta kapitola:
Od Mesačného jazierka na Vresový vrch

Siedma kapitola:
Leť!

Prvá kapitola

Rozprávajúci kvietok

Do Kúzelného lesa zavítala jar. Slniečko pomaly stúpalo k jasnej modrej oblohe a pozeralo sa, ako kvetinové púčiky vyrážajú zo zeme. Slnce sa hrejivo usmialo a natiahlo svoje lúče k zemi, aby pomohlo kvietkom predrať sa cez hlinu.

Vysoko medzi stromami sa niečo striebristo zalesklo. Bolo to malé králičie dievčatko. Malo hebký striebristosivý kožuštek, nachové oči, ktoré sa blýskali ako diamanty… a dve zlaté vílie krídelká. Patrilo k okvetným králikom – k jedným z vílích zvieratiek, ktoré žili v Kúzelnom lese. Volalo sa Belka. Poletovalo medzi stromami a spievalo si pesničku o svojej práci. Chystalo sa otvárať púčiky krásnych jarných kvetov.

„Svieť mi, svieť mi, slniečko,

pomôž mi len máličko.

Zábavu dnes budem mať,

púčik na kvet premieňať…“

Vtom Belka ucítila, ako jej niečo steká po kožúšku. Začínalo pršať! Kvapky hlasno plieskali na listoch. Belka sa usmiala, voda ju pošteklila na ňufáčiku. Dážď mala rovnako rada ako slniečko – pomáha predsa rásť kvetom!

Belka zavrtela ružovým zamatovým ňufáčikom. Lístie a hlina a mladé rastlinky v daždi nádherne voňali. Všetko bolo zelené a svieže.

Keď dokončím svoju prácu, Kúzelný les bude ešte krajší! pomyslela si. Zamávala krídlami a od radosti spravila premet. Už čoskoro sa všade rozžiaria nádherné kvety!

Dážď ustal rovnako rýchlo, ako prišiel, a o chvíľku už opäť svietilo slniečko.

„Nemám času nazvyš,“ povedala si Belka. „Musím sa poponáhľať na Zvončekovú lúku. Sú tam stovky zvončekov, ktoré čakajú iba na to, kedy ich otvorím.“

Rozletela sa pomedzi stromy a pokračovala vo svojej pesničke:

„Počkaj, počkaj, milý púčik,

už mám k tebe iba krôčik.

Budeš kvetom nádherným,

žltým, modrým, červeným…“

„Ahoj, Belka!“

Keď Belka začula svojej meno, otočila sa. Zbadala, že za ňou letí pavučinková mačička Lili. Krídelká sa jej len tak leskli.

Lili bola Belkina najlepšia kamarátka. Jej kožúšok mal rovnakú belostnú farbu ako hmla, ktorá sa krčila medzi stromami, a zdobili ho nádherné fliačiky podobné kúskom čokolády.

Lili priletela bližšie a obe kamarátky sa na pozdrav dotkli ňufáčikmi.

„Nemôžem sa zastavovať, ponáhľam sa na Zvončekovú lúku,“ vysvetlila Belka priateľke. Potom si všimla v jej labke malý košíček upletený z kvetinových stoniek. „Dnes máš košík poriadne naložený, Lili.“

„Je až po okraj plný kvapôčok rosy,“ odpovedala Lili pyšne.

Pavučinkové mačičky mali rovnako ako okvetné králiky dôležitú prácu v Kúzelnom lese. Každé ráno zbierali kvapky rosy a rozvešiavali ich na pavučinky, aby sa dlhé vlákna pekne trblietali na slniečku.