Čteme s radostí – Vánoční kouzlo

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Iveta Poláčková

Čteme s radostí – Vánoční kouzlo

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Iveta Poláčková, 2021

Illustrations © Tereza Šajnerová, 2021

E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2021

ISBN tištěné verze 978-80-253-5379-0 (1. vydání, 2021)

ISBN e-knihy 978-80-253-5391-2 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-253-5392-9 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-253-5390-5 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

Zorce a Jiříkovi,

s láskou

Před Štědrým dnem

Venku chumelilo. Sněhové vločky nebraly konce. Jako by někdo do mraků vyslal raketu a ta rozpoutala bílou tmu. Už se nedalo bezpečně rozeznat, kde končí chodník a kde začíná silnice.

„Jestli bude sněžit až do rána, nedostaneme se z domu,“ řekla Markétka plyšovému sobu Bartolomějovi. Stála na židli s obličejem přitisknutým na okno.

Ne, že by to vadilo. Nazítří začínaly vánoční prázdniny a k těm přece nadýchaná sněhová peřina patří.

Markétka se na Vánoce těšila. Nejen kvůli dárkům a vánočnímu cukroví, na to už koneckonců chodila do spíže déle než týden. Na Štědrý den se vždycky scházeli celá rodina. A všichni tak nějak zářili a byli na sebe hodní. I ti, co se obvykle s oblibou popichovali a škorpili. Ale tak nějak opravdově hodní, nepředstíraně. Všechny úsměvy a všechna přání byly upřímné.

Markétka sice nechápala, jak je to možné – nikdy jindy v roce se to nestalo –, ale byla za to vděčná.

Vzpomněla si na babičku Věrku a povzdychla si. Soba Bartoloměje, kterého s sebou všude nosila, dostala právě od ní. Kdo ví, jestli babička o letošní vánoční večeři nepřijde. Byla v nemocnici, a ještě pořád nebylo jisté, kdy ji pustí. Všichni doufali, že zítra.

„Markétko, večeře!“ zavolala na ni maminka.

Markétka odlepila studený nos od okna a s Bartolomějem v ruce odběhla do kuchyně. Posadila se ke stolu před talíř krupicové kaše, kterou jí maminka narychlo uvařila, a pak si toho všimla… Maminka měla zarudlé oči.

„Ty jsi smutná?“ zeptala se.

„Trochu. Tys to poznala?“ pousmála se maminka.

„Jo, poznala. Mluvila jsi s babičkou?“

„Mluvila,“ přikývla maminka. „Pořád neví jistě, kdy ji pustí.“

„Určitě zítra,“ snažila se ji utěšit Markétka.

„Jestli ne, budou to vůbec první Vánoce, kdy nebudeme všichni pohromadě,“ řekla zase tak smutně maminka a otočila se k Markétce zády.

Po dlouhé a vytrvalé chumelenici zrána všude ležely haldy sněhu. Ven se ale Markétka a její rodiče dostali poměrně snadno. Tatínek vyhrabal ode dveří k brance cestičku. Nebo to byla maminka? Těžko říct. Když se Markétka probudila, cestička už byla prohrabaná a maminka s tatínkem jedli čerstvé rohlíky z pekařství na rohu. Ty měli všichni nejradši.

Markétka se rychle oblékla a šla taky na snídani. Čerstvé rohlíky a měkké máslo. Tohle mám tak ráda, pomyslela si Markétka. A taky zdobení stromku, do kterého se měla pustit hned po snídani společně s plyšovým sobem Bartolomějem.

Markétka vyběhla na chodbu.