Jak žít naplno
i po šedesátce

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Veronika Tirpáková

Jak žít naplno i po šedesátce – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

„Štěstí je poznat v mládí přednosti stáří
a stejné štěstí je udržet si ve stáří přednosti mládí.“

Johan Wolfgang Goethe

Úvod

Psal se rok 2009. S vlažným nadšením v rámci polovičního úvazku jsem začala pracovat na projektu Mobilita ve stáří. Upřímně, v mých 28 letech mě na projektu lákal převážně glanc přeshraniční vědecké spolupráce mezi Slovenskem a Rakouskem a renomé projektového partnera – Ludwig Boltzmann Institut ve Wilhelminenspital ve Vídni je totiž něco. Navíc jsem získala možnost zkoumat seniorský sval a v praxi uplatnit němčinu vydřenou na univerzitě. Wow efekt zafungoval. Během let jsem však dospěla k poznání, že v životě není nevyhnutelné dělat z vědy až tak velkou vědu.

Tenkrát jsem ještě opravdu netušila, že mě práce se seniory chytí za srdce a stane se mou vášní. Když dnes všem se zanícením vyprávím, jak je práce se seniory úžasná, zábavná, naplňující, obohacující, klepou si na čelo: „Jsi normální? Co z toho máš? Vždyť je to nezaplacená práce.“ Občas mě navíc přepadly otázky typu: Je vůbec normální, když se všichni starší snaží co nejvíc vyhledávat společnost mladších, protože je to omlazuje, že u mne je to naopak? Chci nedejbože předčasně zestárnout? Začalo mi vrtat hlavou, jestli jsem opravdu v pořádku, když ráda trávím čas na výletě k Mořskému oku ve Vihorlatských vrších se svými rodiči a 80letou sousedkou.

Všechny pochybnosti se rozplynuly v momentě, kdy se vynořila myšlenka postavit Centrum aktivního stárnutí a umístit pod jednu střechu všechny ty skvělé nápady, možnosti, aktivity, ke kterým nás věda přivedla. V podstatě nás k této myšlence přivedli samotní senioři. Ti, s nimiž jsme se v rámci menších vědeckých studií obvykle dvanáct týdnů potkávali, cvičili, zkoumali, ověřovali, kdeco vylepšovali a následně publikovali výsledky. Pak se naše cesty měly podle běžných společenských vzorců rozejít. Naštěstí zasáhla vyšší moc a senioři se na nás začali obracet s rozhořčením často hraničícím s pobouřením. Teď, když na vlastní kůži okusili pozitiva našich hokusů pokusů, se na ně vykašleme?

S rodiči, sousedkou a Hugem u Mořského oka ve Vihorlatských vrších

Přiznávám, že se to neposlouchalo lehce. Hlavně s vědomím, že další „extra“ pohybové aktivity seniorů z kapsy grantového financování neutáhneme. Senioři však trvali na tom, že chtějí pokračovat a že si i připlatí. Krátkodobým řešením bylo, že jsme pro ně vyjednali několik hodin na plovárně, v pohybovém studiu nebo v posilovně. Když se pak zvěsti o komplexním pohybovém programu SeniorFitnes dostaly za zdi sportovní fakulty, poptávka již vysoce převyšovala nabídku.

Opět jsme měli na stole problém a začali hledat záplatu na další díru, tentokrát kapacitní.

Idea kompetenčního centra pro pohybovou aktivitu, prevenci a podporu zdraví seniorů vznikla v těžce zakouřeném Marlon baru za dubovým stolem, v mém případě navíc s huspeninou na talíři. K dotažení této myšlenky jsem měla i osobní pohnutku. Když jsme se seniory prováděli pohybové aktivity v prostředí plném zapálených a na výkon orientovaných sportovců, ať už pedagogů, či studentů, cítila jsem se tam jako vetřelec. V jejich pohledech se zračily obavy z proměny sportovní fakulty v jakýsi geriatrický ústav. Byly však neopodstatněné.

Došla mi trpělivost stále dokola vysvětlovat, obhajovat, bránit se. S nadšením jsme se tedy pustili do procesu podání žádosti o nevratný finanční příspěvek. Nejdřív nás semlel přebyrokratizovaný systém a pak znova kolotoč vysvětlování, obhajování, dokládání. V prvním kole jsme skončili bez úspěchu. Centrum aktivního stárnutí jako kompetenční, vzorové centrum – nejdříve se to zdálo jako vynikající nápad. Vzápětí navigace v úřednických hlavách zapnula přepočítávání a zablikala kontrolka. Pozor! Senior v naší zemi rovná se ekonomicky nejslabší část populace. Z toho nebudou jisté výnosy a zisky. Nesolventní osoba v důchodovém věku bohužel není v oblasti sociální, zdravotní a preventivní péče z pohledu financování atraktivní.

Osobně mám chápání aktivního stárnutí geneticky, ale i výchovou zakódované jako využití potenciálu starších lidí ve prospěch nás všech. Naše společnost bohužel dosud nedokázala přinést systémové řešení pro volnočasové aktivity seniorů, jejich aktivní účast na trhu práce ani zapojení do komunitního života. Moc bych si přála, aby mí rodiče zakusili chuť a vůni třeba rakouského důchodového systému. Při hodnotovém nastavení společnosti se však obávám, že se toho jako důchodkyně nedožiju ani já. Zkrátka uctivý a vděčný přístup k šedinám dnes není „in“.

Projekt Centra aktivního stárnutí dočasně a částečně zalepí díru v systému lokálně, nanejvýš regionálně. Ale co pak? Tolik můj pokus o geopolitickou exkurzi do seniorské problematiky …

Druhý pokus o zprovoznění projektu Centra aktivního stárnutí ale vyšel a my jsme dostali požehnání utratit finance strukturálních fondů EU za něco smysluplného a v gerontologickém a geriatrickém segmentu velmi potřebného. Méně smysluplné mi připadaly průvodní ciráty kolem refundací, stavebního povolení, veřejných zakázek, které tlačily do pozadí mou odbornou práci. Ani nevím, kolikrát jsem v duchu litovala, že jsem se k tomu nechala přemluvit. Fakt, že čas potřebný pro získání povolení k výstavbě a zařízení dvoupodlažní budovy o rozloze 1 600 m2, byl mnohem delší než samotné stavební práce, byl za hranicemi mého chápání. S větrnými mlýny se bojuje těžko.

Stejné pochybnosti se mě zmocnily po inženýrsko-geologickém průzkumu pozemku, na kterém se centrum mělo stavět. Po zkušebních vrtech tam zůstaly tři obrovské díry. Tenkrát mě v tom zoufalství napadlo, že kdyby se to nepodařilo, máme s mými dvěma kolegy aspoň předkopaná pohřební místa.

Katastrofické scénáře se naštěstí nenaplnily a centrum, kde mohou senioři aktivně stárnout, se postavit podařilo.

Kapitola 1

O stáří nejen jako o nemoci

Mám-li říct pravdu, ještě se mi za všechny roky mé praxe nepodařilo potkat člověka, který by měl ze stárnutí radost. Stárnutí biologické, psychické, sociální – kdo by po něm toužil? Společnost prorostlá retuší hledí na toto téma s despektem. Přece přirozená nedokonalost křivek a proporcí se ve virtuální realitě nenosí. Na pokožce se dělají vrásky, vlasy šedivějí a vypadávají, uši hůř slyší, kosti řídnou, svaly atrofují, metabolismus zpomaluje, muži produkují méně spermií, ženy procházejí menopauzou. Jeden z průzkumů Euractiv ukázal, že samotní senioři mluví o vyčerpanosti, špatném zdravotním stavu a potřebě věnovat se péči o jiné členy rodiny.

Neznám sice přesnou definici ideálního aktivního seniora, ale s jistotou umím říci, jaký by být neměl. Neměl by neustále svádět zápas s přibývajícím věkem a se strachem a obavami bojovat proti negativům procesu stárnutí, protože fyziologické projevy jsou dané buď genetikou, nebo životním stylem, zároveň jsou přirozené a v mých očích i hezké. Je doslova umění stárnout s grácií. Samozřejmě bych nechtěla, aby můj už šedivý otec vypadal ve svém věku jako seladon s kaštanovou hřívou prohánějící se na kolečkových bruslích a aby čelo mé už víc než 60leté maminky bylo vyhlazenější než to moje.

Mí rodiče důsledně sledují všechny moje mediální výstupy a také je kriticky komentují, protože o nich vždy pustím do éteru nějakou nelichotivou poznámku. Otec mě proto požádal, že pokud o něm chci uvést alespoň jednu pozitivní informaci, měla bych zmínit, že v mládí hrával fotbal, basketbal a hokej. Ten následně hrál rekreačně ještě ve svých 65 letech. Úctyhodné, že? Nikde ovšem nezmiňuje, že to skončilo operací ramenního kloubu.

Z kuchyně SeniorFitnes

Jasně že jsem šťastná, že nedošlo k žádným újmám na zdraví ani na životech. Dokonce mi majitelé penzionu děkují, že díky mému autu se pan doktor zastavil a neprorazil přes chodník zeď penzionu a nepřistál v jejich jídelně. A tím jsem vlastně zachránila život i jemu. Je to ale trochu slabá náplast na materiální újmu. Hlavně když po příjezdu policie, hasičů a záchranářů slyším: „Jéjda, pane doktore? Už zase?“

Z kuchyně SeniorFitnes

Ze zákulisí natáčení

Z kuchyně SeniorFitnes

Z kuchyně SeniorFitnes