Příběhy ze zoo

Sobík popleta

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Věra Hudáčková Barochová

Příběhy ze zoo

Sobík popleta

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Věra Hudáčková Barochová, 2021

Illustrations © Sylva Francová, 2021

E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2021

ISBN tištěné verze 978-80-253-5399-8 (1. vydání, 2021)

ISBN e-knihy 978-80-253-5421-6 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-253-5422-3 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-253-5420-9 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

MALÁ

BĚTKA

NEJDŮLEŽITĚJŠÍ

POSTAVY, SE KTERÝM

SE V TÉTO KNÍŽCE

SETKÁTE:

Po pravdě řečeno, Bětka se ve skutečnosti jmenuje Alžběta, ale už dávno je zvyklá, že jí tak nikdo neříká. A není ani tak úplně malá, přestože při nástupu v tělocvičně vždycky stojí až na konci řady. Právě oslavila sedmé narozeniny a celých sedm let ji ze všeho nejvíc zajímají zvířata. Už jako mrně z kočárku zaujatě sledovala kočky slunící se v zahradách, pokukovala po psech nebo pozorovala ptáky, jak poletují ze stromu na strom. A ještě dřív, než začala chodit do školy, se rozhodla, že až vyroste, bude pracovat tam, kde je nejvíc zvířat pohromadě: v zoologické zahradě.

Bětka se do zoo těšila pokaždé, ale ode dne, kdy se narodil Ruda, by se tam nejraději přestěhovala.

OŠETŘOVATELKA

MÍŠA

je mladá, veselá a věčně rozcuchaná. Má se svými svěřenci tolik práce, že se většinou ani nestačí učesat.

VETERINÁŘ

KRYŠTOF

pomáhá všem zvířatům, které něco bolí nebo trápí. Uprostřed čela má hlubokou vrásku od přemýšlení. Nosí silné brýle, aby něco nepřehlédl.

BORIS

Z OSTRAHY

je vysoký jako žirafa a silný jako medvěd. Pod nosem má mohutný knír, takže ze všeho nejvíc připomíná mrože. V zoo dohlíží na pořádek.

POKLADNÍ

MILENA

prodává návštěvníkům vstupenky v pokladně u vchodu do zahrady a Bětka ji má ze všech zaměstnanců zoo nejradši. Nepochybně proto, že je to její maminka.

DĚDEČEK

JOSEF

umí moc dobře luštit křížovky. Rád by s Bětkou v zoo pozoroval i jiná zvířata než soby, ale asi se mu to hned tak nepodaří.

SOBÍK RUDA

Nejvíc mláďat se v zoologické zahradě narodí na jaře. Bětka se vůbec nedivila, že právě v tomhle čase jich tolik zatouží spatřit svět poprvé. Jaro je přece nejkrásnější roční období. V přírodě se všechno zelená a kvete a trochu té krásy se vždycky objeví i ve městě.

Byl první květnový den. Sluníčko vysušilo poslední kaluže z jarních plískanic a od rána svítilo a hřálo jako o závod. Bětka s dědečkem zamířili do zoo.

Hned za vchodem stál nový stánek s nápoji a se zmrzlinou.

„Nemáš chuť na zmrzku?“ zeptal se dědeček celkem zbytečně. Moc dobře věděl, že by ji Bětka mohla jíst od rána do večera a pořád by ještě neměla dost.

„Dala bych si vanilkovou,“ přikývla po krátkém uvážení a okamžitě ucítila, jak se jí v puse sbíhají sliny.

Před stánkem stála dlouhá fronta. Klikatí se jako had, napadlo Bětku přirovnání ze světa zvířat. Sotva se postavila na konec, spatřila Míšu. Ošetřovatelka právě zaplatila dva kopečky jahodové, zamávala na ni a zavolala:

„Ráno se nám narodilo sobí mládě. Chtěla bys ho vidět?“

Aby ne! Bětka zapomněla na zmrzlinu a nedočkavě vyrazila k sobímu výběhu. Cestou nabrala takovou rychlost, že jí dědeček s Míšou nestačili. Na místo doběhla celá uřícená, ale podívaná stála zato. Okouzleně pozorovala, jak se čerstvě narozený sobík pokouší o první krůčky a vykulenýma očima se rozhlíží kolem sebe. Stejně jako jeho sobí máma Stela, ani Bětka nedokázala od mláděte odtrhnout zrak. Napadlo ji, že v životě ještě nikdy neviděla něco tak roztomilého.

Za pár týdnů slavili v zoologické zahradě křtiny. Bětka si tak významnou událost samozřejmě nenechala ujít.

Před výběhem se tlačil dav lidí. Úplně každý si chtěl malého soba vyfotografovat. Přijel velmi slavný herec a televizní štáb s kamerou. Natočili sobíka při krmení a pana ředitele, jak se směje a oznamuje: „Náš nový přírůstek se bude jmenovat Ruda.“ Všichni mu hlasitě tleskali a usmívali se na něj.

V té chvíli se Bětka rozhodla, že se v zoo nechá zaměstnat jako ředitelka. Právě totiž pochopila, že je to práce snadná a zábavná.

Jak Ruda rostl, stále víc mu chyběli kamarádi. Byl jediným mládětem v celém stádu a čím osaměleji se cítil, tím rychleji se sbližoval s Bětkou. Nebylo divu, znal ji přece ode dne, kdy se narodil. Jen se objevila před jeho výběhem, hned za ní přiběhl, i když v té chvíli třeba mlsal na druhém konci výběhu výtečný lišejník dovezený až z dalekého Finska.

„Představ si, co mi dnes vyšlo v tajence,“ svěřil se jednou Bětce po cestě domů. „Santa Claus a sob Rudolf. No věřila bys tomu?“