Jak se peče vánoční láska

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Jitka Saniová

Jak se peče vánoční láska

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Jitka Saniová, 2021

Illustrations © Alena Kadavá Grendysová, 2021

E-book konverze © Grafické a DTP studio Albatros Media, 2021

ISBN tištěné verze 978-80-253-5374-5 (1. vydání, 2021)

ISBN e-knihy 978-80-253-5382-0 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-253-5383-7 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-253-5381-3 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

O Vánocích je všechno zahaleno do pohádkového kouzla. V srdcích lidí i zvířátek se ještě víc rozzáří láska, všechno kolem nás je krásnější a zázračnější, tak jako v pekárně dědy Matyáška.

A tak se spolu vydejme do pekárničky, kde vám kočička Vanilka přihraje svou něžnou pacičkou štěstí a chundelatý pes Smíšek pořádnou dávku radosti.

A kde děda Matyášek peče báječné vánoční cukroví, do něhož zvířátka, andělé, víly, skřítci, permoníci, čertíci i dráčci vmíchávají kouzlo.

Pojďme se podívat, jak se peče vánoční láska.

Jak Johanka a Markétka napravily skřítka Alfonse

malé pekárničce dědy Matyáška bylo rušno. Pekař chystal vál, váhy a plechy. Vtom do pekárny přiletěla andělka Johanka a oknem dovnitř nakoukla holčička Markétka.

Starý pekař na ni s úsměvem zavolal: „Pojď dál, Markétko! Právě se chystáme péct linecké cukroví.“

„Jupí, to mám nejraději! Ráda pomůžu,“ radostně zvolala Markétka a svlékla si kabátek. To už měl děda Matyášek odváženou mouku a cukr. Johanka je prosála na vál, kočička Vanilka udělala pacičkou důlek a pes Smíšek se rozběhl najít váleček. Když Markétka podávala dědovi Matyáškovi máslo, aby jej přidal k mouce a cukru, rozletěly se dveře a ozvalo se: „Pomoc, někdo ničí veverčí nemocnici paní Jedličkové!“

„Té jsem včera pomáhala.“ Markétka se překvapeně podívala na Johanku a dědu Matyáška. „S paní Jedličkovou jsme dávaly veverkám do krmítek semínka, houby a oříšky.“

Každý v městečku věděl, že má paní Jedličková na zahradě veverčí nemocnici, kde léčí zraněné veverky a obětavě se stará o opuštěná veverčátka.

„Musíme jí pomoct!“ rozhodl děda Matyášek.

Kočička Vanilka a pes Smíšek byli připraveni jako první. Markétka se rychle oblékla a byla u dveří jako druhá, v patách jí pak byla andělka Johanka.

„Nečekejte na mě, jděte napřed,“ volal děda Matyášek. „Já vás doženu, jste na mě moc rychlí.“

A tak se Johanka, Markétka, Vanilka a Smíšek spolu s dětmi, které jim tu novinu ohlásily, vydali k domu paní Jedličkové. Tam uviděli poničené domečky a krmítka, polámaný plot a vyplašené veverky.

„Podívejte, tam svítí dvě strašidelné oči!“ vykřikla Markétka. „Tamhle jsou! Jéé, ony najednou zmizely.“

„Auuu!“ mňoukla kočička. „Šlápla jsem na něco… podívejte. Našla jsem vlas ostrý jako hřebík!“

„A tady,“ zaštěkal pejsek, „čichám, čichám… páchne to tu jako shnilé brambory.“

„Fuj!“ pokrčila Markétka nos.

Paní Jedličková stála na zápraží svého domku a plakala. Kolem ní se shromáždili sousedé a snažili se ji utěšit.

BUM! BUM! Ozvaly se rány a všichni se lekli. Něco kolem nich proletělo a BÁC!... rozpadl se poslední domeček pro veverky.

Paní Jedličková zavzlykala: „Copak si počnu? Kde teď budu léčit moje kamarádky veverky?“

Johanka na nic nečekala a zavelela: „Nejprve chytíme toho rošťáka, co to udělal, a pak se uvidí!“

„Vždyť přece nevíme, kdo to je!“ namítali ostatní.

„Vanilka a Smíšek našli stopy a vypadá to na permoníka Alfonse!“

„Ten je ale zlý!“ vyjekla Markétka a vyprávěla, co jim o něm vykládala paní učitelka. „Vylézá z podzemí a všechno ničí. Straší děti i dospělé.“

„Tamhle je!“ vykřikl děda Matyášek, který sem právě dorazil. Zpoza rohu domku paní Jedličkové vykukovala velká hlava s vlasy, které trčely do všech stran, nosem jako brambora a zlýma očima.

„Nikdy mě nechytíte!“ zaječel permoník Alfons a rozběhl se proti nim. Pár lidí porazil. Vyplašil veverky i Vanilku. Narazil do Smíška a popadl za ruku Markétku. Vtom se v zemi objevila obrovská díra, Alfons s vyděšenou holčičkou v ní zmizeli a země se za nimi zavřela.

Markétka se ocitla ve špinavé podzemní komůrce.

„Fuj! Co to tady páchne?“

„Nic nepáchne, krásně to voní,“ ohradil se Alfons a ukázal na svou oblíbenou pochoutku, „v rohu mám pytel pěkně shnilých brambor.“

„Fuj, to může vonět jen tobě. Jsi tak špinavý,“ nedala se Markétka. „A taky jsi zlý! Nikdo tě nemá rád.“

„To je dobře. Já taky nemám nikoho rád. A přestaň žvanit!“