Delfínek v nesnázích

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.mf.cz

www.albatrosmedia.cz

Rachel Delahayeová

Delfínek v nesnázích – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Přeložila Eva Brožová

Translation © Eva Brožová, 2021

Text © Rachel Delahaye, 2019

Inside illustrations © Artful Doodlers, 2019

Cover illustration © Suzie Mason, 2019

ISBN tištěné verze 978-80-204-5516-1

ISBN e-knihy 978-80-204-5925-1 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-204-5926-8 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-204-5924-4 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

Pro Grace, která si nedokáže vybrat
své oblíbené zvíře, ale myslí si,
že je to asi delfín.

– Rachel

1
Šplích!

„Koukni! V bazénu je mořská příšera,“ vykřikla Ella.

„Dobrý pokus,“ rozesmála se na celé kolo Frantina. „Ale já ti nevěřím.“

„To je hrozné. Nikdy na moje vtípky nenaletíš,“ postěžovala si Ella.

Frantina s Ellou seděly na kraji bazénu a čekaly na lekci plavání. Klátily nohama ve vodě a pohupovaly s nimi dopředu a dozadu.

„Vidíš toho brouka?“ vyhrkla najednou Ella. „Tamhle. Topí se!“

„Žádný brouk tam není.“ Frantina zavrtěla hlavou.

„Tentokrát to myslím vážně, Frantino! Je tam, opravdu.“

Frantina si povzdychla. Ella ji tak dobře znala – věděla, že se tam Frantina bude muset podívat pro případ, že by to byla pravda. Protože kdyby tam byl brouk a ona ho nechala utopit, moc by ji to mrzelo. Frantina milovala všechna zvířata, a až vyroste, chtěla by být veterinářkou.

„Tak kde je?“ Frantina se předklonila. „Ukaž mi ho.“

Ella natáhla ruku do bazénu, ale místo toho aby jí broučka ukázala, nabrala vodu do dlaně a stříkla ji Frantině do obličeje.

„Dostala jsem tě!“ vykřikla spokojeně.

Frantina vyjekla. Právě když to chtěla Elle vrátit, jejich učitel plavání zapískal na píšťalku. Lekce začala. „Dostanu tě později!“ prohlásila se smíchem.

Holčičky se postavily vedle bazénu k ostatním dětem z plaveckého kurzu – včetně jejich kamarádů Máji, Karla, Huga a Kevina – a pan Štísko zatleskal, aby si zjednal pozornost. „Dobrý den, všichni,“ přivítal je.

„Dobrý den, pane Štísko,“ rozlehlo se halou.

„Mrzí mě, že jste si nemohli tři týdny zaplavat. Malování prostor trvalo déle, než jsme si původně mysleli! Ale co říkáte nové výzdobě?“

„Nádhera!“ vyhrkla Mája a ukázala na výjev z pláže namalovaný na stěnách.

„Jen počkejte, až uvidíte, co je pod vodou na hlubokém konci,“ pronesl pan Štísko a mrkl na ně. „A teď vám chci něco oznámit. Zakládáme plavecký oddíl pro děti do dvanácti let a potřebujeme název. Na konci hodiny mi řeknete své návrhy a já vyberu vítěze.“

„Co vyhrajeme?“ zeptala se Mája.

„Prázdniny na tropickém ostrově?“ Ella stiskla Frantině ruku a poskočila.

Pan Štísko se rozesmál. „Počkejte a uvidíte!“

„Určitě prázdniny v tropech,“ pošeptala Ella Frantině do ucha.

„Za to, že jste nemohli tak dlouho plavat, si můžete dneska v bazénu hrát. Vezměte si nafukovací hračky, ale nezapomeňte se jít do hloubky podívat. To, co uvidíte, se vám bude určitě líbit!“

Děti naskákaly do bazénu. Než si Frantina upravila pásky na plaveckých brýlích, voda na mělkém konci divoce pěnila, jak v ní děti dováděly. Ella se vznášela uprostřed bazénu na obrovském nafukovacím kruhu, který se Karel s kamarády snažili převrátit.

„Pomoz mi, Frantino!“ zavolala Ella a kopala jim vodu do obličeje.

Frantina měla chuť se ke Karlovi připojit, aby Elle oplatila její vtípek, ale dokud byl na hlubokém konci klid, chtěla se podívat na podvodní překvapení pana Štíska.

Bála se hloubky, a tak se držela u stěny bazénu, aby se mohla v případě potřeby chytit. Když už nedosáhla nohama na dno, ponořila obličej do vody…

No teda!

Stěny na hlubokém konci bazénu byly pomalované, aby vypadaly jako tropický útes. Frantina viděla korály, chaluhy a mořské živočichy jako ryby, chobotnice, hvězdice a žraloky. A působilo to naprosto realisticky! Vzhledem ke spoustě detailů si člověk dokázal snadno představit, že by se mohl zčistajasna objevit skutečný útesový žralok…

Vtom kolem ní proplula tmavá silueta. Frantina zatajila dech a chytila se okraje bazénu. Ale když se podívala dolů, zjistila, že to není mořská příšera – byl to Hugo! Co to provádí?

Hugo klouzal po dně bazénu s rukama podél boků a nohama u sebe. Současně s nimi pohyboval, jako by měl ocas! S útesem v pozadí vypadal naprosto přirozeně. Frantina se dál držela okraje bazénu a čekala, až se Hugo vynoří, aby se nadechl.

„Hej, Hugo, naučíš mě ten pohyb tělem?“

„Myslíš delfínové vlnění? Jasně, je to snadné! Jen drž ruce podél boků a nohy u sebe. Potom se od hlavy k patám zavlň a nakonec nohy vykopni. Jo, a nezapomeň zadržet dech!“

Když se Hugo znovu potopil na dno bazénu, Frantina si chvilku otírala zamlžené brýle a přemítala. Voda byla hluboká, a to ji děsilo. Když se však bude držet u stěny bazénu, nic se jí nemůže stát. Vlastní vahou se lehce ponořila pod hladinu a zkusila Hugovo delfínové vlnění. Sice si myslela, že se řídí jeho pokyny, ale spíš se ve vodě plácala, než by plavala půvabně jako delfín!

„Co dělám špatně?“ zeptala se, když se Hugo znovu objevil nad hladinou.

„Líp to jde v hloubce.“ Frantina se zatvářila vyděšeně, a tak Hugo dodal: „Poplav za mnou a ničeho se neboj. Jedna, dvě, tři…“

Oba se zhluboka nadechli a plavali ke dnu. Jakmile byli na místě, Hugo začal vlnit tělem a nakonec vykopl nohy tak, že plul hladce dopředu. Frantina tomu pohybu přišla taky brzy na kloub! Zavlnit a vykopnout! Zavlnit a vykopnout! Dokonce se začala ve vodě cítit tak přirozeně, jako by sama byla mořský živočich.

Doplula k zadní stěně bazénu a s úsměvem se vynořila, aby se mohla nadechnout. Uplavala pod vodou přinejmenším pět metrů, aniž by začala panikařit!