Svatá hlava

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.ivysehrad.cz

www.albatrosmedia.cz

Hana Lehečková

Svatá hlava – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno všem slabým duším

Vstávám z postele

Když se ráno probudím většinou nechci vstávat ležím a koukám nahoru ležím a koukám nahoru strop má bílou barvu ale ne úplně když koukám dlouho vidím žlutou skvrnu nejdřív jednu pak víc a najednou už strop není bílý ale žlutý někdy vidím kruhy fialové na které když se chci podívat tak uhnou na stranu když se chci znovu podívat zase uhnou na stranu jako to dělá pes když už si myslí že chytil svůj ocas tak mu ten ocas o kousek uteče pes ho dohoní ale ten ocas zase uteče o stejný kus o který ho pes dohonil a takhle to dělám já když na tu fialovou skvrnu kouknu zase mi zmizí jinam někam za roh pod zeď.

Vstávej vstávej

to slyším ráno protože máma chce abych vstal klepe mi na dveře klepe mi na dveře a zní to asi takto kututuk kututuk kutututututuk, jsem vzhůru mami, říkám jí a ona na to odpoví, neřehtej se tak nahlas, ale já se přece neřehtám možná to slyšela v televizi protože ta je puštěná skoro pořád a tam jsou stále zvuky někdy hraje hudba jindy se lidé smějí běží tam celý den nějaká zábava pořady soutěžní o věcné ceny nebo zprávy o událostech domácích i světových vražda dopravní zácpy kolik korun koupíte za euro pro zasmání video ze světa zvířat veverka panáčkuje kočka skáče přes obruč televize je velký hrnec polévky uvařené ze zbytků jako dělá máma každé pondělí někdy chutná jindy se jíst nedá nikdy nevíš co v ní všechno plave lepší je se prostě neptat bez řečí to všechno sníst talíř odnést do dřezu umýt VODOU

Ráno se oblékám

Toto je moje oblečení:

4 ks triček

– 1 tričko zelené světle

– 1 tričko zelené tmavě

– 1 středně modré

– 1 obyčejně červené

Trička zapsaná v tomto sešitu A5 bez linek mám už nevím jak dlouho mé nejoblíbenější tričko je obyčejné červené barvy neboť červená je barva lásky krve a hasičů co více si od trička přáti než tyto tři věci.

V mé skříni dále najdete košili černou kterou nosím do kostela na pohřby a jiné zajímavé události s lidmi.

Kalhoty mám dvoje jedny z nich jsou barvy černé které nosím spíše méně na nějaké slavnosti pohřby a do kostela moje druhé kalhoty mají barvu béžovou a nosím je velmi často třeba na nákup do obchodu mám také velký počet ponožek ale protože se hodně ztrácí nemůžu říct kolik přesně a jaké barvy většinou jsou ale černé až šedé jenže některé z nich nemají barvu co měly původně

to je pak beru do ruky a říkám si, hele nový ponožky nebo co, překvapeně na ně koukám voním k nim mačkám je v ruce natahuju do dálky a potom si je obleču a chodím v nich jako kdybych měl na sobě ty ponožky ponožtičky poprvé v životě

Dále mám několik ks slipů ale o těch se nahlas nemluví je to jako mluvit o tom že jste byli na záchodě nebo jako sprostě nadávat na ulici.

Mám také zimní oblečení ale to je teď uklizené a já si ho nepamatuju přes léto vždycky všechno zapomenu a v zimě se divím co to v té skříni mám

divím se jako bych z višně spad na zem plnou kamenů přímo na holý zadek

Když se oblékám nejdříve si natáhnu jednu ponožku většinou si k tomu sednu na postel protože na jedné noze se neudržím poté si nandám druhou ponožku pak slipy většinou čisté ale někdy si nechám ty ve kterých jsem spal protože žádné čisté nejsou každé ráno vždycky dělám čichotest neboli test čichem tričko kalhoty svetr všechno to očichám když to smrdí jde to do pračky když to nesmrdí oblékám to na sebe a chodím v tom celý den a vykračuji si po ulici. Když si nandám slipy vyberu si pak tričko nějaké barvy podle nálady nebo podle náhody s očima dokořán zavřenýma tričko zastrkám do kalhot což je oblečení které oblékám jako poslední někdy do nich dávám i pásek záleží jak jsem zrovna tlustý nebo hubený pásek zapínám na dírku jak je tam ten zoubek drápek nebo co.

Dolů z pokoje jdu po 17 schodech počítám je vždycky když jdu dolů

jedna dva tři čtyři pět šest sedm osm devět deset
jedenáct dvanáct třináct čtr
náct patnáct šestnáct
sedmnáct

Dřív mi to vycházelo pokaždé jinak nakonec jsem zjistil že to záleželo

záleželo jestli jdu dolu nebo nahoru když sem šel dolů poslední schod sem myslel že je normální schod ale když sem šel zase nahoru tak sem ho měl za podlahu a nepočítal ho pak sem na to přišel přišel sem na to že schody se nemění mění se moje počítání takže sem pak pokaždé napočítal 17 aby se to nepletlo a od té doby je to vždycky 17 každý den 17 ráno i večer 17 někdy ale stejně napočítam jiný číslo hlavně když zapomenu nedávam pozor nebo jsem naštvaný

K snídani snídám

1) nějakou buchtu

2) rohlík

3) zbytky z minulého dne např polívka kuře

4) nic

Číslo 4 snídám když vstanu pozdě a jdeme na mši jako třeba dnes

Ležel jsem dlouho v posteli koukal na strop oblékal se a my už jsme měli dávno vyrazit máma na mě ječí nahoru tak se snažím jít rychle dolů čím víc ona křičí tim sem rychlejší ani se nenasnídam zuby nevyčistim abych už dole byl přijít pozdě na mši je jako plivat do tváře ježíši který umřel za naše hříchy, jsi velmi velmi nevděčný že nectíš oběť božího syna a místo toho se válíš v posteli jako nějaký pán, chvátam chvátam až sem se z toho bouch o stůl narazil si loket bolestí sprostě nadával a teď už na mě řvou obě dvě máma i babička je to jako tornádo hrozivé co se zastavit nedá a schovat se můžeš jenom pod ten malý stůl stolek ze dřeva co v pokojíčku už od mimina mám

ale kdyby bůh chtěl abych přišel na mši včas tak by mě probudil tolik práce by mu to nedalo bůh stvořil celý svět oceán českou republiku náš barák televizi a mě probudí úplně všechno například i popelářský vůz vzbudit mě nedá žádnou práci na rozdíl od stvoření všeho živého a do očistce se nechodí kvůli tomu že člověk zaspí na mši nebo když slovíčko sprosté uklouzne mu z pusy když sem si zuby nevyčistil protože pasta chutná jako sůl v hubě vztekem když skleničku rozbiješ jenže náhoda je blbec riskovat se nevyplácí pravda to být může a nikdo nechce trpět tisíc let v očistci kde do něho budou čerti píchat vidlemi a smát se jako pominutý ani mládežníci co se v klubech opíjejí tancují ani ty to nechtěj pro začátek stokrát otčenáš vykoupat se ve vodě svěcené a do kláštera je zavřít s tím mobilem iphone tričkem v angl. jazyce a penězi od rodičů zbohatlíků co svoje domy a nábytek nakradli podvodem

Dveře do kostela vržou jak rakev nebožtíka co nemůže spát válí se a převaluje dveře veliké malované vedou až k pánu bohu do pokojíčku je dobré ho navštívit alespoň jednou týdně a pozdravit jako když máte dědu v domově důchodců

Na mši svaté se:

zaprvé zpívá tohle zpívání v kostele je hlasitá modlitba pro boha aby si víc všimnul že mu někdo něco chce

zadruhé čte z bible boží slovo nebo nějaké historky z minulosti s poučením do života například co je dobré a co ne jak se chovat v různých situacích jak se rozhodovat špatně či dobře a taky o ježíšovi jak trpěl za naše hříchy atd

zatřetí dávají peníze to když tam chodí pani s kasičkou na kostel kam lidi hážou co mají v peněžence já házím co mi máma dá ze své peněženky já do kostela žádnou peněženku nenosím

začtvrté pije červené víno s oplatkou a to většinou dává kněz.

Na mši svaté se mi ze všeho nejvíce líbí že v létě není v kostele vedro dále se mi líbí ten pokoj svatý jak si lidi třesou rukama a říkají, pokoj tobě, to je v kostele celý rok třesou si rukama i lidi co se neznají vždycky jsem si říkal, jaký pokoj jako myslíte nějaký obývací pokoj, a když jsem třásl lidem rukou a říkal, obývací pokoj tobě, tak mi začali říkat, blázne, a to mi říkají i dneska když už říkám normální pokoj tobě.

Když se jde z kostela přemýšlí se nad bohem kdybych byl bohem já také bych miloval všechny lidi psy kočky slepice a jiná zvířata jako náš současný pán bůh dále bych létal neviditelný po vesnici a koukal lidem do baráku například co vaří nebo kdy chodí spát a navštěvoval bych babičku aby měla radost

ona leží v posteli celý den do kostela už nechodí protože chodit nemůže pořád fňuká už se to ani poslouchat nedá díky mým božím návštěvám by snad fňukat přestala šance je tak osmdesát procent babička ani na záchod nechodí do plíny si čůrá a máma ji musí přebalovat pokaždé když si babička dojde na záchod kdybych si měl čůrat do kalhot já radši bych skočil pod vlak a celého by mě to přejelo na kostky kostičky rozsekalo

roz-se-ka-ló

Sedli jsme si k nedělnímu obědu a babi se mě z obýváku ptala jestli myslím na kostel a prý ať beru boha vážně poučovala mě velmi dlouho kdo je ježíš a kdo je jeho otec pan bůh matka maria všechny ty věci ze starého zákona z nového zákona odpuštění láska pokora boží trest slyšel jsem to aspoň milionkrát

pořád a pořád dokola desatero hlavně to desatero to je úplně všude desatero to je základ když jsem něco špatně udělal musel jsem ho desetkrát odříkat psal jsem desatero na papír odříkával jsem desatero pozpátku přemýšlel jsem o desateru mně se o desateru zdály sny jedna velká desítka která se šklebí a křičí POMNI ABYS SVÁTEČNÍ DEN SVĚTIL a švihá mě vařečkou po zadku s desaterem není radno si zahrávat všechno ostatní všechny ty historky ze života nějakých starých lidí to všechno může být jenom nějaká povídačka ale desatero je ze samotného mozku boha já na desatero věřím velká desítka tě s sebou stáhne do hrobu pekelného CO JE TO VÁLKA CO JE TO ROZVOD CO JE TO VĚZENÍ NIC TO NENI ALE BOŽÍ TREST TO JE UTRPENÍ BEZ KONCE O SAMOTĚ

HLAVNĚ O TÉ SAMOTĚ

Jedu na kole

Dnešního dne odpoledne jsem jel na kole už šest dní jsem nebyl nikde venku a máma říkala že mi přestanou fungovat svaly a kosti když nebudu chodit ven bolela mě pravá ruka už tři dny leknul jsem se a najednou měl pocit že mi odpadává že mi po ní zbude jenom rameno jenom to moje rameno ramínečko už jsem viděl jak mi padá na zem jako kus masa sebou flákne na podlahu rychle sem vyběhl ven abych tomu zabránil ani sem se z kostela nepřevlík nechal dveře otevřený protože pravá ruka je pravá ruka já ji používám skoro na všechno.

Jel jsem po silnici na kole.

Někdy rovně jindy do zatáčky pak zase do zatáčky chvilku rovně do kopečka atd atd jel jsem rychle i pomalu jak se mě zrovna chtělo ale pozor jsem si dával na šneky žížaly žáby těm se vyhnout musíš

na kole je dobře na kole ti nikdo neříká, utři nádobí vynes koš cos to tu nechal za bordel co budeš dělat se svym životem, na kole je člověk sám a daleko a musí jen zatočit a šlapat zatočit šlapat a šlapat i když je to někdy do kopce a dýchat nemůže má infarkt kolo tlačí před sebou jak kdyby z blázince utekl a pak jsem byl najednou nahoře a všechno dole vypadalo malé že by se to vešlo do kapsy do té malé malinkaté kapsičky u košile rozhlížel jsem se po těch domečcích a těšil se že vjedu dolů do tý prťavý vesnice jako král jako ten král co ji předtím viděl zrnku písku podobnou jel jsem dolů z kopce rychle a rychleji pak už sem se ani řídítek nedržel plival sem mouchy na všechny strany a křičel SEM KRÁL SVĚTA POKLOŇTE SE MI děti na chodníku do sebe šťouchaly a smály se já sem na ně zachrochtal jako to prase a jel s rukama nad hlavou dál mával a křičel babky na ulici si na čelo ťukaly na mě si ukazovaly a hlavami kroutily že takového blázna to vám ještě nikdy neviděly

A pak okolo mě projel kamion německý.

Myslím že byl německý protože vypadal víc německy než česky a já byl najednou v příkopě najednou jsem ležel na silnici protože projel nějak moc blízko ležel jsem na zádech nemohl dýchat a koukal jsem do nebe na mrak ve tvaru kočky popadal dech a koukal na mrak

na mrak jsem koukal do očí kočky haliny co ji měla babička kdysi na zahradě mourovatá pořád blila protože žrala trávu chlupy hovínka jednou snědla otrávenou myš naposled se poblila a pak chcípla pohřbili sme ji na zahradě tam pod tou malou višní u rybízu na dušičky jí tam dávám svíčku ale jenom takovou malou byla to kočka malinká ale s velkýma tmavýma očima hodiny na zídce proseděla a koukala do nebe vzpomněl sem si na to a smutno se mi z toho udělalo že halina je mrtvá že už ji neuvidim a nikdy nám nepozvrací předložku a najednou do mě někdo kopl

CO TY KRÁLI JEDEN POŘÁD SE TI MÁME KLANĚT a plivnul na mě

JE TO SPÍŠ KRÁL VŠECH CHOREJCH

VON TADY SNAD BREČÍ NEBO CO

NARAZIL SI ZADEK A TEĎ TADY FŇUKÁ JAKO MIMINO

NECH HO BEJT DANE CHUDÁKA

TO JE TEN RETARD CO BYDLÍ U STAREJCH STODOL ŽE JO PREJ SE TY A TVOJE BABKA MYJETE JEN JEDNOU TÝDNĚ JE TO PRAVDA

TAK SI K NĚMU ČUCHNI A UVIDÍŠ

NO FUJ HAHAHAHAHHHHHH

Zvedl jsem se otřel si krev z kolena vytáhl kalhoty odhrnul si vlasy

MY SE DOMA MYJEME KAŽDEJ DRUHEJ DEN

odpověděl jsem jim a šel šel sem pryč ani se nepodíval a odkráčel pryč nic sem dál neřekl nesl si to svoje kolo na zádech to svoje kolo celý rozbitý zkroucený to moje kolo ani sem se nepodíval kdo nebo co ani sem se nepodíval prostě kdo nebo co to já sem nevěděl ještě za mnou volali

HELE TY DEBILE CO TVOJE MATKA KOLIK SI BERE ZA DVACET MINUT

PREJ CHODÍ TAM NA BENZINU S KAMIOŇÁKAMA

FIKN FIKN JAJA MAJNE LÍBE

kolo jsem schoval na zahradě hodil na něj větve a svoje oblečení od prachu a krve jsem svléknul a roztrhané ho schoval do kůlny na poličku a v trenkách jenom v těch svých trenkách trenečkách pruhovaných jsem rychle utíkal dovnitř abych se tajně převléknul než si to někdo všimne než to někdo uvidí a bude zle

a hned jak jsem dveře otevřel

máma

stojí ve dveřích kouká na mě s očima navrch hlavy nůž z ruky pustila zapíchnul se přímo do podlahy jako do prkénka dřevěného máma kouká kouká že mám na sobě jen ty trenky jen ty špinavé trenky co jsou už dva dny staré kouká na mě a ani slovíčko neřekne já koukám jak ona kouká koukáme na sebe a ona konečně konečně zvedne ze země ten nůž otře si ho do zástěry a pak se mě zeptá, kde máš šaty

nevim

kde máš šaty

mmm

kde máš šaty kde máš šaty kde máš ty šaty

a já jenom mmmm mmmm mmmm

kde máš ty šaty do kostela kam si je dal ty chodíš venku nahatej proboha neříkej že chodíš venku nahatej

pokrčil sem rameny

nemůžeš chodit venku nahatej proboha kde máš ty šaty do kostela máš jenom ty jedny v čem budeš chodit do kostela

nahlas jsem se zasmál a podíval se do stropu

a ona

na mě ukázala tim nožem v ruce

chvíli koktala

a pak řekla

že za trest budu škrábat brambory

BRAMBORY

BRÁM-BO-RY

nic jsem neřekl znovu pokrčil rameny a utekl nahoru po schodech něco si teda obléknout pak jsem večer škrábal brambory těch brambor bylo hodně muselo to být na týden dopředu bylo jich hodně ale mně to bylo stejně všechno jedno je to jenom škrábání brambor.

Večer babička a máma v obýváku seděly televize potichu běžela jenom tak trochu potichu a ony ani slovíčko neřeknou ani si světlo nerozsvítí oči přilepené k televizi asi nemají náladu se bavit

já taky někdy nemám náladu

někdy se zavřu v pokoji celý den někdy i víc dnů a nechci s nikým mluvit

Třeba ani nejsem naštvaný jen prostě nechci s nikým nic

jen tak

koukají na televizi jsou v obýváku žvýkám rohlík se šunkou koukám jak ony koukají a když se zeptám, máslo je nebo ne, tak nikdo nic asi nemají chuť mluvit to já taky někdy nemám už jsem radši nic neříkal když jsem šel nahoru do pokoje spát protože asi nemají chuť mluvit se mnou seděly tam u televize samy po tmě takhle ony často sedí zabořené do gauče nemluví nemluví jen do toho modrého světla koukají jako kdyby čekaly že se v něm boží tvář zjeví

Přikryl jsem se peřinou a čekal až budu spát.

Někdy neusnu úplně hned jako třeba dnes zavřu oči a říkám si, už spi už spi už spi už spi už spi

spi spi spi spi spi spi

spispispispispiiiiiiiiiii

většinou ale ještě nespim nespim nespim

někdy mám pocit, už to přichází už budu spát vlastně už skoro spím za dvě vteřiny už nic nevím, ale pak zase normálně přemýšlím o svých věcech např co si dám zítra k snídaní co bude k obědu kdy přijde do schránky pošta jestli si mám ráno umýt vlasy a tak vím že nespím přemýšlel jsem o tom proč myslím na něco jiného a najednou už jsem spal.

V noci se mi zdál nějaký nesmysl.

Byl jsem někde jako voják prodával v krámě ale věděl jsem že nejsem prodavač doopravdy ale jenom jako pak najednou vybuchla bomba ale já tam nemohl jít protože jsem musel dokončit nákup co tam měla nějaká paní pak jsem byl ve škole ale ve skutečnosti jsem přitom ležel doma v posteli ostatní to věděli a smáli se tomu jenže pak přišel do třídy učitel a já musel být ve třídě zase normálně pak jsem byl v té jeskyni a vytahoval z kamenů morčata ale co se tam přesně dělo už nevím už jsem si na to nevzpomněl.

Ráno jsem si pak myslel že to všechno byla pravda pravdoucí a stalo se to musel jsem vzpomínat kdo jsem a co mám po probuzení dělat když jsem si na to vzpomněl vstal jsem z postele a šel se převléknout.

Koukám na babičku

Někdy když se hodně nudím ležím v posteli a uvažuji o životě např o smyslu života a jak udělat svět lepší a když mě něco dobrého napadne napíšu to na papír a schovám do obálky mám obálku plnou nápadů říkám jí obálka poslední záchrany světa máma říkala že ji mám poslat panu prezidentovi protože to je člověk který se nebojí říkat pravdu chrání nás od všech těch černochů co nás chtějí vykrást a vzít nám co jsme tady roky budovali naši předci můj děda praděda byli ve válce přežili komunisty pracovali na statku potom v továrně a najednou přijde černoch otevře tu svoji velkou černou hubu a chce mít to samé co my a přitom jeho dědci černí křováci z lesa se jen váleli někde na sluníčku na pláži tancovali u ohně a pili mléko z kokosu a teď se všichni hrozně diví že nic nemají vietnamce mám rád vietnamec ti cigára prodá když ti ještě 18 let nebylo vietnamec si nestěžuje vietnamec je slušný malý ale černoch to je velká potvora z džungle která se v noci z křoví vynoří plíží se kolem dívá se ti do okna jak vaříš večeři čeká dlouho čeká pak potají vejde zadním vchodem zrovna když držíš v ruce talíř s večeří černoch tě přepadne zezadu a začne strunou škrtit máváš rukama kopeš nohama a černoch strunu napne víc a drží tě drží až padáš k zemi nevíš co se stalo v krvi na podlaze umíráš bez pomoci vedle rozbitý talíř po podlaze brambory a tvoje žena křičí a křičí a černoch ji za vlasy chytí a táhne nahoru do patra na postel ji hodí tou svojí velkou tlapou pod krkem chytne druhou rukou šaty trhá a ona jen brečí potichu potichoučku brečí po celém obličeji slzy a nudle ano ano přesně takoví jsou černoši ČERNÍ ZVENKU ČERNÍ UVNITŘ to náš pan prezident moc dobře ví je to moudrý muž nechť mu pán bůh nadělí život aspoň do sta let.