Žádný sex
a žádný spánek

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.xyz.cz

www.albatrosmedia.cz

Pat Fitzpatrick

Žádný sex a žádný spánek – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno Rose, Fredě a Joeovi

ÚVOD

Tak za prvé vám chci blahopřát. Bude z vás táta. Váš život se změní na tolik různých způsobů, že si to ani nedokážete představit. A některé z nich jsou dokonce i fajn!

Ale konec vtipkování. Narození dítěte otřese vaším světem v tělesné i duševní rovině. Chci vám představit všechny možné odstíny toho, jaké to bude – od těch zářivých po ty nejtemnější. Většina knížek, které jsem si přečetl před příchodem svých potomků na svět, se soustředila na báječné stránky otcovství. Když na to teď vzpomínám, přeju si, aby mi byl někdo řekl, že to není jen o pohodových procházkách s kočárkem a snaze vyloudit z dítěte jako první slovo „táta“.

Když ve dvě ráno přecházíte po místnosti a snažíte se uspat svého syna, může být váš obývák dost osamělé místo. S nedostatkem spánku přichází sklon cítit se kvůli tomu pod psa a přemýšlet, jestli neděláte něco špatně. Neděláte. Během následují-
cího roku budete chodit po světě s protivným dítětem na rameni. A bude to vaše práce.

K věci patří i to, že v restauraci ztratíte vůli k životu, protože vám vaše děcko zrovna vylilo na kalhoty svou druhou sklenici džusu. Chce se vám brečet, protože máte za sebou dvě hodiny spánku a nemůžete najít klíče od auta? (Když máte děti, pořád se vám všechno ztrácí.) Něco se ve vás zlomí. Říkáte si, jestli to nebyla obrovská chyba, a dal byste cokoliv, jen abyste dostal svůj starý život zpět? I to se stává, ale naštěstí vás to brzy pustí.

Jde totiž o tohle. Děti jsou úžasné. Ty moje jsou to nejlepší, co mě kdy potkalo, a nedal bych je ani za celý svět. (Ne, dokonce ani za pěkně peprný víkend v Berlíně.) Jsem si jistý, že to samé vám o své malé domácí demoliční četě řekne každý táta.

Ale zároveň je to s nimi těžké. Vzpomínám si, jak mi jeden kamarád vyprávěl, že má skvělé děti, že je jen hrozná škoda, že je moc unavený na to, aby si je mohl užívat. Právě tak se člověk chvílemi cítí. Jako byste byl jen divák a říkal si, je to úžasné, ale já bych si vážně potřeboval jít lehnout.

Chci, aby vám tato kniha pomohla si děti co nejvíc užít. Pro začátek byste měl vědět, že v tom nejste sám, že když se nám pod nohama pletou děti, pereme se s tím všichni. A víc než cokoliv jiného chci, aby vás tato kniha rozesmála. Měl bych zmínit, že velké části jsem psal mírně ironicky. Jinými slovy – pokud se zařídíte podle některé z mých rad a vaše batole se zasekne v pračce, tak mě nežalujte.

Abych byl upřímný, o otcovství toho vím asi tak stejně jako každý jiný táta. Svým báječným dětem, Fredě a Joeovi, bych chtěl poděkovat za jejich trpělivost v době, kdy jsem se za pochodu učil, jak na to.

A především bych chtěl poděkovat své zcela výjimečné ženě Rose za to, že mě o rodičovství naučila prakticky vše, co vím. Kdyby to bylo jen na mě, moje děti by v době nástupu na vysokou ještě nosily plenky a jedly rýžovou kaši. Pokud jde o výchovu dětí, téměř všechno plánovala Rose – já jsem se pouze řídil příkazy.

A ještě jedna věc. Požádala mě, abych v této knize nemluvil o našem intimním životě. Název Žádný sex a žádný spánek, se tedy týká jen těch druhých, nikoliv nás dvou. (Pokud to musíte vědět, jsme jako králíci.)

ROK NULA – VĚCI, KTERÉ POTŘEBUJETE VĚDĚT PŘED NAROZENÍM DÍTĚTE

CO BYCH ŘEKL SVÝM PŘÁTELŮM

Zeptejte se kteréhokoliv novopečeného rodiče, jaké to je mít děti, a odpoví vám, že vám to změní život. A pak si lehne a usne přímo uprostřed silnice. Protože „změní život“ je příliš slabé slovo, podobně jako „možná budete trochu unavení“. Změní se všechno, co jste věděli o sobě, o svém vztahu s partnerkou i o nefalšované radosti, kterou vám může přinést pět minut samoty. Takže je lepší být připraven.

Potíž spočívá v tom, že není nic, co by vás na to mohlo připravit, protože prvních pár let rodičovství nesnese srovnání s ničím jiným. Vzpomínám si, že jsem byl mírně zahořklý vůči svým přátelům, kteří už měli děti. Nevarovali mě totiž, že narození dcery Fredy na mě bude mít podobný dopad jako přívalová vlna na malou loďku. Teď, když už kotvím u klidnějších břehů, vidím, že mi to vlastně říkali, ale já jsem je nechtěl poslouchat. Když jsem jednomu kamarádovi vyprávěl o svých plánech napsat po Fredině narození román, odpověděl mi: „Dochází ti vůbec, že se ti změní celý život?“ Myslel jsem si, že se mě jen snaží z legrace postrašit.

Vlastně nejpodstatnější pro mě byly debaty v době po narození dětí. Právě tehdy mi moji přátelé řekli, že nejtěžší je to do chvíle, kdy váš nejmladší potomek dosáhne čtyř let, že není nic neobvyklého cítit se z toho všeho zničený, že pro ně samotné bylo těžké to zvládnout a že na tom není nic špatného. Jen zřídka říkáme (protože to prakticky není třeba), že by nás ani nenapadlo vracet čas zpátky. Protože pár let nocí beze spánku a nervů napjatých k prasknutí je jen malá cena za radost, kterou vám přinese třeba jen pět minut s vašimi dětmi – tím spíš půlka života.

I tak je ale dobré vědět, co vás čeká. Kdybych chtěl někomu z kamarádů přiblížit, jak chutná život s novorozeným dítětem pod jednou střechou, řekl bych mu tohle.

Nemáte žádné plány

Problém vašeho plánování ohledně dítěte spočívá v tom, že žádný plán nemáte. Přinejmenším ne ve srovnání s vaší partnerkou. A dost možná to bude použito proti vám.

Ona má v hlavě projekt, vedle kterého vypadá vesmírný program Apollo jako něco, co někdo vymyslel na koleni v polední pauze. Váš přínos spočíval v tom, že jste protrpěl půlku dílu seriálu Chůva v akci a přitom jste se snažil potají na telefonu sledovat, jak si vede Spartak Moskva proti Anderlechtu.

Tedy ne, že by vám uniklo, že vaše partnerka myslí dopředu. Po obchodech s kočárky vás začala tahat čtyři hodiny po tom, co jste skoncovali s kontracepcí. Ve čtvrtém měsíci těhotenství začala plánovat jídla, která bude vařit, až bude vaše dítě převádět na tuhou stravu. To je plánování na rok dopředu. A vy nevíte jistě ani to, co budete dělat zítra.

Ona se vás snažila do plánovacího procesu zapojit tím, že vám koupila knihu Tak z VÁS bude táta?. Nečetl jste ji. V důsledku toho váš plán spočívá v neurčité představě výletu na stadion Manchesteru United v Old Traffordu, až bude mít váš potomek čtvrté narozeniny. Než přiznat tohle, možná pro vás bude lepší předstírat, že vůbec žádný plán nemáte.

Doporučuji, abyste se v mezičase začetl do internetových diskusí o rodičovství. Tak se alespoň budete moci zapojit do debat o přechodu na tuhou stravu, který si dítě řídí samo, o mentálních i růstových spurtech. (Na růstový spurt můžete svést téměř všechno. V tom je vážně užitečný.)

Nejste unavení

Jednoznačně největší chyba, které se novopečený táta může dopustit, je říct partnerce, že je unavený. Vede to asi k tomuhle. On: „Já jsem snad ten nejunavenější člověk na světě.“ Ona: „Vážně???“ On: „Na základě rozzuřeného pohledu v tvých očích odvolávám předchozí tvrzení.“ Ona: „Dobrý nápad.“

Ani to nezkoušejte. Vaše partnerka strávila osmnáct hodin usilovným tlačením v porodnici. Vy jste ji jen hladil po zádech a říkal: „Tlač jako zběsilá, Kláro, vedeš si skvěle.“ Zároveň jste si přitom našel čas dostat se na 400. úroveň ve hře Angry Birds. Když jí řeknete, jak jste unavený, střetnete se s tvorem naštvaným tak, že to všechny úrovně Angry Birds přesahuje. Pokud potřebujete mluvit o své únavě, doporučuji vám, abyste se připojil k TKNDSS (Tátům, kterým není dovoleno si stěžovat). Setkáváme se každé úterý v místním kulturáku. Zaskočte za námi a povězte nám o své spánkové deprivaci. Pokud tedy smíte chodit ven.

Nejste moc staří

Myslím, že na otcovství je každý chlap moc starý. (Mně bylo v době narození našeho nejstaršího potomka pětačtyřicet.)

Jediné bytosti mužského pohlaví, které mají dost energie honit se za batoletem, jsou devítiletí kluci. Ale na plození dětí před dosažením puberty se společnost dívá dost skrz prsty. (Pokud vám tedy nejde o to dostat se do pořadu Jeremyho Kylea. I když toho by to nejspíš nezajímalo, pokud byste dítě neměl se svojí sestřenicí.)

Takže si nedělejte starosti s tím, že jste s otcovstvím čekal až skoro do čtyřiceti, nebo dokonce i déle. Nedá se říct, že ve dvaceti byste na to byl v čemkoliv připraven lépe. Pokud tedy nejlepší příprava na otcovství nespočívá v propitých víkendech a závislosti na kebabu. Což nespočívá.

Váš dům je moc malý

První zákon rodičovství: množství věcí, které nahromadíte, může zaplnit veškerý volný prostor – a také se tak stane. Rychle a fušersky jsem si udělal malý průzkum a můžu teď exkluzivně odhalit hlavního viníka – sedačky. Průměrné nemluvně je vlastníkem tří houpacích lehátek či sedátek, 1,3 kočárku, čtyř různých druhů židliček a přinejmenším dvou autosedaček. To je spousta sedacích ploch pro malinkého človíčka s jedinou zadnicí. Nezdá se, že byste s tím mohl něco dělat. Možná jen si už teď rezervovat kontejner a zjistit, jestli vám nedají slevu za objednání dlouho dopředu.

A máte nevhodnou podlahu

Existuje něco stylovějšího než starý dům s původními prkennými podlahami? Ano. Pro začátek by bylo skvělé netrávit každý den tři hodiny snahou vyšťourat ze škvír mezi prkny kousky rozházené rýže. A co se týče sbírání kousků brokolice přehozené přes okraj jídelní židličky... no, záleží na tom, zda chcete, aby vás vaše dítě slyšelo po každém jídle nadávat. (A když přijde na zaschlou ovesnou kaši, zcela určitě vás napadne něco hodně sprostého.)

Máte v jídelně úžasné staré parkety? Mám pro vás radu: zalijte je epoxidem. Tedy pokud nechcete, aby se váš potomek stal prvním dítětem, které kdy vyhodili z jeslí za to, že někoho označilo za – však sami víte za co. Což pro vaše dítě není zrovna skvělý cíl.

Jste moc vysoký

Zapomeňte na probdělé noci. Ve srovnání se skutečnou zkouškou, která vás čeká, je to procházka růžovou zahradou. Tou zkouškou je ohýbání. Přiznejme si to – naposledy jste se ohnul, abyste zvedl Hoggyho, když ho zmohla gravitace během vaší pánské jízdy v Budapešti.

To se brzy změní. Přinejmenším celý první rok života bude vaše dcera provádět všechno v prostoru mezi podlahou a deseti centimetry nad ní. Pokud si myslíte, že ohnout se k ní dolů třiadvacetkrát za den by mělo být snadné, počkejte, dokud se nepokusíte narovnat. Seznamte se se svými hýžďovými svaly. Nikdy jsem si nemyslel, že budu doporučovat něco takového, ale měl byste začít dělat jógu.

Máte tlusté prsty

Jedno máte jako táta jisté – vaše ruce jsou moc veliké. Je to paradoxní, protože mohutné chlapské dlaně možná byly velké plus, které k vám přilákalo vaši partnerku.

Teď jsou příčinou vaší zkázy. Skutečně vám to dojde teprve ve chvíli, kdy je ještě v porodnici potřeba dítě poprvé přebalit. Tohle je ta chvíle, když ukážete světu, že máte v úmyslu být otcem, který se nebojí přiložit ruku k dílu. Akorát že svou rukou připomínající lopatu nedokážete prostrčit Sophiinu drobnou ručku rukávem dětského bodýčka. (Tohle v idylických reklamách na plenky, kde vidíte rozesmáté mladé tatínky s americkými úsměvy, neukazují.)

A když nakonec to ubohé dítě nacpete do jeho oblečku, nedaří se vám zapnout ty zatracené knoflíky. Právě v téhle chvíli Jack nebo Sophie zpravidla vyslechnou vaše první zakletí. A to druhé a třetí. A aby to nebylo málo, je s vámi v porodnici nejspíš vaše tchýně, takže je svědkem vašeho velkorukého průšvihu doprovázeného sprostými slovy. „Ježíš, Pate, netušila jsem, že jsi tak popudlivý,“ řekne, což ničemu zrovna nepomůže.

Budete žárlit a závidět

Když máte malé děti, může vás to změnit v nemilosrdnou zelenookou obludu Závist. Sledujete zprávu o lidech, které na Slovensku povodeň vyhnala z jejich domovů, a říkáte si: „Alespoň se někteří z nich v noci pořádně vyspí.“ Nebo projdete kolem nějakého ubohého alkoholika, který popíjí přímo na ulici, a pomyslíte si: „To se tak někdo má, když si může otevřít lahváče už před obědem.“ A co je ze všeho nejhorší? Kamarádka vám řekne, že dostala chuť na něco od McDonalda, a tak vyrazila ven a koupila si hamburger. Jen tak. Prostě jen vyšla ze dveří. Mrcha.

Musíte se hlídat, pokud jde o alkohol

V dobách minulých bylo zvykem, že se otec jednou podíval na své novorozené dítě a pak se alespoň na tři dny uchýlil do hospody. Byly to krásné časy. Dnes se od vás bohužel očekává, že budete své partnerce během prvních pár dnů života dítěte pomáhat. To obvykle zahrnuje nákup osmi balíků nesprávného druhu plenek v obchoďáku, což vás dostane do pěkných potíží.

Zhoršit by to mohla jen jediná věc. Kocovina. Tak se pokud možno po návratu z porodnice domů omezte na dvě láhve piva. Věřte mi, že vám to i tak bude ve srovnání s tím, co vás čeká v nejbližších šesti měsících, připadat jako brutální vodvaz.

Nejste sami

A tady je další věc, kterou stojí za to udělat, až budete pít ty dvě poporodní láhve piva. Vyfoťte se, jak se rozvalujete doma na gauči. Pro nejbližší budoucnost to bude poslední chvilka, kdy se budete moct vyfotit úplně sám jen tak. Věřte mi, že sebemenší náznak, že nemáte co dělat, vám vynese seznam úkolů rychleji, než byste řekl „Ale já jsem lahvičky umýval včera!“ Vaše partnerka nebude mít pochopení pro to, že my, muži, jsme nastavení na to, abychom celé hodiny seděli a nedělali nic, abychom se vzpamatovali z lovu divokých zvířat a tak podobně. Anebo jsme prostě jenom líní.

Neumíte obléknout holčičku

Sorry chlapi, ale neumíte. Potíž spočívá v tom, že spousta novorozenců jako by v tátech uvolnila hormon, který je přesvědčí, že jsou nějací módní guru. „Copak jenom máma ví, jak vypadá pěkný obleček?“ řeknete si a navléknete své dceři tričko se zelenými proužky a k němu růžové punčocháče. Výsledkem je spousta holčiček, které vypadají, jako by se zrovna vracely z maškarního bálu, kde byly všechny převlečené za Lady Gaga zkříženou s klaunem.

Reakce vaší partnerky bude asi něco jako: „Ježišmarjá, do čeho tě to táta navlékl, chudáčku?“ (Právě takto se partneři navzájem kritizují, když mluví ke svému dítěti. Moje nejoblíbenější je: „Co myslíš, přestane maminka někdy zdržovat?“)

Radím vám, abyste partnerku přiměli, aby vám pro dceru vždycky nechávala připravené oblečení. Toho docílíte tím, že tu malou při svém prvním pokusu obléknete opravdu příšerně. A nejspíš zjistíte, že to půjde úplně samo.

Na dovolené v zahraničí na chvíli zapomeňte

Vydat se do ciziny s osmnáctiměsíčním dítětem je asi tak pohodové, jako když si vezmete dvojitou dávku laxativ a pak si jdete sednout k maturitnímu testu. Vzpomínáte si na toho sedmačtyřicetiletého chlápka s dítětem, který s vámi cestoval v letadle, když jste naposledy jel na dovolenou? Tak tomu bylo u odbavovací přepážky na letišti před dvěma hodinami jen čtyřicet dva. Právě to může s člověkem udělat snaha projít nástrahami letiště s rok a půl starým děckem. Až se bude vracet z dovolené, bude ten muž vypadat, jako by měl jít každým dnem do důchodu. Nikdy to za to nestojí. Dokud dítěti nebudou alespoň dva, zkuste si užít volna v domácím prostředí. (I v Irsku je pár dnů, kdy neprší.)

Nejste sexy

Dobrá zpráva je, že během procházek s dítětem si vás bude všímat spousta pěkných ženských. Ta špatná zní, že žádná z nich nestojí o to začít si románek s chronicky nevyspalým chlápkem, kterému se už tři dny nepodařilo najít si chvilku na sprchu. Spoustě chlapů tohle nedochází. Pokud se přistihnete, jak ručkou své malé dcery máváte na nějakou ženu v Tescu a přitom pokřikujete: „Podívejte, má oči po mně,“ pak mezi ně dost možná patříte i vy.

Řekl bych, že ta pravá sexy mamka tráví s vlastními dětmi co nejméně času. Tím pádem ji ty vaše zajímat nebudou. Přesto je spousta míst, kde se můžete potkat s ženami, které mají svoje děti rády. Obzvlášť oblíbené jsou houpačky na dětských hřištích. Jen se neobracejte na sexy matku, která houpe své dítě vedle vás, a neptejte se jí: „Taky to máte ráda na houpačce?“ Mezi neškodným flirtováním a Chlípným taťkou je tenká hranice. Touhle otázkou byste ji překročili.

Musíte umět počítat

Jaká je nejdůležitější věc, kterou musí znát každý novopečený táta? Každou neděli večer proběhne schůzka na téma „čas nestrávený s dítětem“. Během ní vaše partnerka sečte čas, který jste během týdne strávil jinde než se svým potomkem, porovná ho s dobou, kterou trávila jinde ona, a dospěje k závěru, že má nárok na čtrnáctidenní dovolenou v pětihvězdičkovém lázeňském resortu. Záludné je to nejen proto, že si na to budete muset vzít druhou hypotéku. Potíž spočívá v tom, že do těchto pětihvězdičkových resortů neberou děti. Těšte se na nejdelší dva týdny svého života.

Milujete kojení

Celá ta záležitost s kojením je pro otce dost ošidná. Nedělejte si nic z toho, že se během prvních pár měsíců budete cítit neužiteční. Alespoň můžete spát. Problém nastává ve chvíli, kdy je třeba dítě odstavit. Čili, jak rády říkají matky, „teď je to na tobě“. Předají vám hladového a vzteklého človíčka, který je vám prakticky cizí, protože byl šest měsíců přisátý k mámě. Pravděpodobnost, že od vás přijme lahvičku, je asi tak stejná, jako že začne zničehonic mluvit portugalsky. Zato šance, že jeho první slova budou „Koukej vypít tu podělanou lahvičku!“, je dost slušná.

Začnete se bát dětských hřišť

Taková malá rada pro chvíli, kdy vezmete své dítě na hřiště – mějte se na pozoru před houpačkami. Budete u nich, dokud vaše dítě nerozhodne jinak. To znamená, že vám nezbývá nic jiného, než se bavit s rodičem, který houpe své dítě vedle vás – a jste bez šance na únik. Pokud je to sexy mamka, není to až tak špatné, ale jak už jsem říkal, je dost možné, že ze sebe uděláte blbce, protože sex ani spánek pro vás už tři měsíce neexistují. Problém nastane ve chvíli, kdy uvíznete vedle rodiče, který poslední dva týdny neměl příležitost promluvit s dalším dospělým. Prakticky pokaždé je to novopečený táta, kterého zachvátila posedlost hovínky. A zcela férově se dá říct, že jich má plnou hlavu.

Jste Veliký šašek

Tohle je určeno mámám. Být tátou není snadné. Děti po nás chtějí, abychom se chovali jako kříženci Homera Simpsona a Dougala ze seriálu Father Ted. To se nám líbí, je to jako bychom se vrátili na střední. Vy, mámy, od nás naneštěstí očekáváte, že když u toho nejsou děti, přepneme do dospělého módu. Pravda je, že ten přechod nám občas dělá trošku potíže. Je nějaká naděje,
že bychom vždycky po uložení dětí do postele mohli dostat půl hodiny hájení? Kdybyste nějak dokázaly přehlížet skutečnost, že se stupidním přízvukem opakujeme, cokoliv řeknete, a po celou dobu vás oslovujeme Marge, bylo by to skvělé. Díky předem, Marge.

Snadno se necháte odklonit z kurzu

Mysl ženy se po porodu zdokonalí, získá vnitřního projektového manažera. A ta mužská? Ne tak docela. V jedné chvíli míříte pro čerstvou várku vyžehlených plenek. V dalším okamžiku jste venku a natíráte kůlnu. Snažíte se vybavit si, co vás přimělo změnit kurz, a než se nadějete, sekáte trávník. V té chvíli vaše žena vyjde ven s otázkou, proč jste jí nedonesl ty plenky? A proč je kůlna napůl natřená? Tolik k tématu roztržitosti rozhodně stačí. Každý chlap, který se pustil do čtení tohoto odstavce, už stejně dávno odešel vyprázdnit myčku.

Čeká vás zlomené srdce

To vás čeká, když se vám narodí holka. V určitém okamžiku, někdy mezi druhým a třetím rokem, se na vás vaše dcera otočí a řekne ta nejhorší slova, jaká může jakýkoliv táta vyslechnout (kromě „chce se mi kakat a už to nestihnu“). Ta slova zní: „Běž pryč, tati!“ Nemohou vás na to připravit ani všechna ta léta, kdy vás ženy odmítaly. Nejlepší možnou reakcí je komicky předstírat pláč (viz „Jste Veliký šašek“ o kus výš). Nejhorší je ta skutečná, kdy řeknete: „Nikdo mě nemá rád,“ a propuknete v pláč. Nikdo nechce, aby byl táta až tak emotivní. A už vůbec ne vy.

Zbude na vás Clio

Většina mužů reaguje na partnerčino oznámení, že je těhotná, stejně. „To je fantastická zpráva, budeme potřebovat nové auto.“ To je ta dobrá část. Ta špatná je, že to auto není pro vás. Do půl roku bude patřit vaší partnerce. (Své teritorium si označkuje tím, že si do kapsy ve dveřích u řidiče uloží jednu z kosmetických taštiček.)

Veškeré bezpečnostní výhody, které jste použil k prosazení myšlenky nového auta, teď budou použity proti vám. „Nebudu riskovat život svých dětí v té staré kraksně,“ řekne vám žena a odsviští ve vašem novém Hyundai 4x4. A vám nezbude než jezdit v patnáct let starém Cliu. Je to přesně tak potupné, jak to zní. A pokud jde o děti a potíže s auty, je tohle jen špička ledovce. O spoustě jiných se dočtete na dalších stránkách této knihy.

Potřebujete vousy

Je to skvělý způsob, jak si urvat chvíli pro sebe. Obyčejná cesta k holiči vyjde na nějakých třicet minut mimo domov. S třemi hodinami, které vaše žena vymáčkne z návštěvy u kadeřníka, se to nedá srovnat. Všechny vaše námitky přejde s tím, že „tys nemusel rodit.“ (Pokud to tak nebylo – gratuluju!)

Plnovous je skvělý způsob, jak získat více času. Funguje to takhle: 1. Nechte si narůst vousy. 2. Řekněte své ženě, že jejich úprava zabere celé hodiny. Ona totiž s péčí o vousy nemá zkušenosti. (Pokud je tedy nemá. V takovém případě vám nerad přidělávám potíže.) 3. Zajděte k holiči, který umí slušně stříhat vousy. Bude mít narváno vousatými taťky, takže budete muset čekat celou věčnost. 4. Přečtěte si sedm let starý výtisk časopisu Golf Digest. Budete překvapeni, jak moc vás to bude těšit, když s sebou nemáte batole, které se vás snaží mučením přimět, abyste mu vydal další rýžový koláček. 5. Usaďte se v křesle
a nechte toho srdečného Turka, aby vás půl hodinky obskakoval. Věřte, je to lepší než sex. 6. Partnerce se o tomhle nezmiňujte.

Neumíte naslouchat. Jasné?

Toto je podstata bytí novopečeným otcem ve dvou bodech: 1. Partnerka vám řekne, abyste udělal tři věci. 2. Jednu z nich
zapomenete. Někteří vědci prohlašují, že čerství tátové jsou naprogramováni k ignorování partnerek, aby mohli soustředěně
naslouchat, jestli se k jeskyni neblíží nějaké divoké zvíře. Tito vědci jsou dost možná čerství tátové, kteří hledají, jak z toho ven.

Všichni víme, že je to ve skutečnosti proto, že ve chvíli, kdy jste byli instruováni o té věci, na kterou jste promptně zapomněli, v rádiu běžela zpráva o přesunu Cristiana Ronalda zpět do Manchesteru United. (Měli jste dát na přebalovací pult nový balíček vlhčených kapesníčků. Vždycky je to tohle.)

Být vámi, to o Ronaldově návratu do Manchesteru bych nepřiznával, pokud se nechcete i vy přesunout – ve společnosti dítěte do pokoje pro hosty. Skutečná potíž spočívá v tom, že spousta mužů vykazuje do chvíle, než se jim narodí první dítě a začne jim drásat mozek, známky toho, že jsou dobří posluchači. Proto se ve chvíli, kdy si nemůžete vzpomenout na přímý příkaz ohledně kapesníčků, nemáte jak bránit.

Nabízím vám jednoduché řešení. Jakmile se na těhotenském testu objeví dvě čárky, musíte přestat naslouchat. S trochou štěstí vaše partnerka postupem času přijme, že jste prostě špatní posluchači, a bude se soustředit na vaše kladné vlastnosti. Pokud na vás má nejraději právě vaši schopnost naslouchat, pak bych řekl, že je to šach mat.

Nikdo vám nic nedluží

Vzpomínáte na ty páteční večery, kdy jste hlídali děti svého bráchy v naději, že vám to jednou vrátí? Mám pro vás špatnou zprávu. Na hlídání dětí karma neplatí. Vedlo to jen k tomu, že si váš bratr vzpomněl, že má nějaký společenský život. Pravděpodobnost, že se vzdá pátečních plánů, aby dohlédl na vaše potomstvo, je asi stejná, jako že zkoukne Deník Bridget Jonesové a sní při tom celý kyblík zmrzliny.

Výsledek? Když teď máte děti, vašim pátečním večerům vládne Graham Norton a mražená pizza. A co z toho plyne za ponaučení? Nikdy nehlídejte děti, když jste sám ještě bezdětný. Vlastně nikdy nezůstávejte doma, když jste bezdětný. Vyrazte ven, dokud můžete.

Nevěřili byste, kolik stojí školky

Říká se, že Skandinávci jsou klidní a pohodoví a nenechají se ničím rozhodit. Tak to byste měli vidět, jak se tvářili, když jsem jim řekl, kolik stojí školka v Irsku.

Poslední údaje ukazují, že celodenní péče o dítě v soukromých jeslích vás vyjde v přepočtu na něco mezi šestadvaceti a devětatřiceti tisíci korunami měsíčně. Vláda zajišťuje pro děti starší tří let dva roky předškolní docházky zdarma, denně jsou to ale jen tři hodiny a v létě jsou dva měsíce prázdnin.

Díky finanční pomoci při péči o malé dítě, která byla zavedena v roce 2017 pro děti od tří let věku, se většině rodičů dětí, které jsou ve školce pět dnů v týdnu na celý den, vrátí dvacet šest tisíc za rok. (U rodičů s nižšími příjmy výše této částky roste.) Vzhledem k ročním nákladům to ale i tak dosahuje k nějakým patnácti tisícům za dítě, za což příšerná spousta lidí platí příšernou spoustu peněz.

Možná se vám podaří přesvědčit vlastní rodiče, aby tuto mezeru zaplnili. (V nedávném průzkumu uvedlo devětadvacet procent odpovídajících, že jim s péčí o děti pomáhají příbuzní.) Ale přimět vlastní rodiče, kteří jsou již v důchodu, aby se vám starali o děti, může být dnes obtížné. Zdá se, že tráví většinu času na Lanzarote. (Myslím, že zjistíte, že to platí obzvlášť pro dobu po narození vnoučete.)

Pokud hledáte au pair, dejte si pozor. Vaše partnerka může po porodu trochu problematicky vnímat vlastní tělo. (Naštěstí je tu deník Daily Mail, který jí pomohá zvýšit sebevědomí otiskováním slavným maminek v bikinách.) Opravdu si nechcete prohlížet profily kandidátek na stránce se službami au pair a trvat na tom, že byste se měli přinejmenším setkat s tou Španělkou, co vypadá jako kříženec Penelope Cruzové a Sofie Vergarové. Vlastně jsem slyšel o jedné matce, kterou tak moc trápila žárlivost, že svou au pair odvezla na letiště a koupila jí jednosměrnou letenku do Madridu.

Od některých otců jsem slyšel, a to je ještě horší, že si jich jejich aupairky nevšímají. Člověk by řekl, že si těch chudáků tátů při vší té žárlivosti a problémech, které způsobují, sem tam aspoň všimnou. (Tohle nemyslím vážně. Pokud tato slova čte nějaká au pair – prosím, táty si nevšímejte. Ještě by vyrazil ven a koupil si upnuté džíny a designové skejtové boty a pak by z toho byl strašný poprask.)

Budete jíst nezdravě

Možná jste si mysleli, že když děti usnou, strávíte s partnerkou hodinku povídáním o tom, co se za celý den stalo. Když ale máte v ústech dvě čokoládové tyčinky a navrch ještě půlku tuby Pringles, moc toho nenamluvíte. Děti. Udělají z vás závisláka na brambůrcích a dalším nezdravém jídle.

Máte kliku

To je to jediné, na čem doopravdy záleží. Když je všechno v pohodě, tak vám těsně po porodu porodní asistentka podá mimino zabalené v dečce, abyste ho mohl chvíli pochovat. Myslíte si, že na to budete připravený, ale nebudete. Budete mít pocit, že se vám samou euforií rozskočí hlava. Je to vaše jediná povinnost za celý den – tedy kromě toho, že se nesmíte nechat rozhodit tím, jak na vás partnerka vyletí jako čertík z krabičky, když si do porodnice přinesete velké balení brambůrků. Takže to minutu pomalu prodýchejte a přijměte tu nejlepší věc, která se vám v životě přihodila. A neupusťte ji.

Přesto ale...

Je to náročné. Mít děti je náročné. Vpalte si ty kouzelné minuty do mozku, protože přijdou chvíle, kdy je budete potřebovat. Jeden můj kamarád doporučoval vědomou pozornost jako způsob, jak žít v přítomném okamžiku a oceňovat dobré chvíle, když je prožíváme. Já jsem byl na čtení knih o vědomé pozornosti moc unavený, a tak jsem si prostě jen každou chvíli cíleně připomínal, že se mám zastavit, podívat se na své děti a zapomenout na všechno ostatní. Doporučuji vám, abyste zkusili něco podobného. Protože příchod dítěte je jako dostat ránu přímo do břicha, takže pro vás bude těžké užívat si okamžiku. Měl jsem vás varovat dřív, ale bál jsem se, že vás odradím a vy si budete dál vychutnávat svůj život bez dětí, což bych vám šíleně záviděl.

Netušíte, jak moc mě štvalo, když jsem pořád dokola poslouchal vaše řeči o tom, jak jste si báječně užívali v Antverpách. Tím spíš, že my jsme se zrovna vrátili z víkendu v zábavním parku prasátka Peppy. Pořád dokola tam hrají její znělku. A vy ani nevíte, o čem mluvím, protože nemáte děti. Jen na to pomyslím a slzy se mi derou do očí.

Ale dost hloupostí. Snad jste získali představu o tom, co se stane, když vám do života vstoupí dítě. Pokud se vám to zdá trošku depresivní a negativní, je to záměrně. Připadalo mi důležité vytvořit protiváhu k těm, kdo mluví o tom, že „vám děti změní život“, a zřejmě si myslí, že je to všechno prostě krásné a prozářené sluncem. (Nebo možná jezdí hodně pryč kvůli práci a jejich děti vychovává někdo jiný. To nemůžete vyloučit.)