Vulvou porodní asistentky

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Alžběta Samková

Vulvou porodní asistentky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Alžběta Samková

VULVOU PORODNÍ ASISTENTKY

Připravte se na porod

CPress

Brno 2020

Vulvou porodní asistentky

Alžběta Samková

Obálka: Pavel Ševčík

Fotografie na obálce: Ondřej Pýcha

Grafický návrh: Martina Mojzesová

Ilustrace: Petra Šetele

Odborná korektura: Dita Schniererová

Odpovědná redaktorka: Hana Hozová

Editace: Anna Sedláčková

Jazyková korektura: Martina Mojzesová

E-book konverzi provedlo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2020

Text © Alžběta Samková, 2020

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz, eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka: 800 555 513

ISBN tištěné verze 978-80-264-3017-9

ISBN e-knihy 978-80-264-3057-5 (1. zveřejnění, 2020)

Cena uvedená výrobcem představuje nezávaznou doporučenou spotřebitelskou cenu.

Vydalo nakladatelství CPress v Brně roku 2020 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 36 675

© Albatros Media a. s., 2020. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

Kapitoly Ambulantní porod (str. 76), Kdy vyrazit do porodnice (str. 78), Císařský způsob porodu (str. 187), O šestinedělí (str. 223) a O kojení čili krmení lidských mláďat (str. 228) byly původně napsány jako články pro Heroine.cz.

Tato kniha prezentuje názory autorky knihy, uváděné myšlenky ale není možné považovat za náhradu péče odborného lékaře a důrazně doporučujeme s ním své postupy konzultovat. Vydavatel se zříká odpovědnosti za nepříznivé účinky přímo či nepřímo vyplývajících z informací obsažených v této knize.

Věnováno mámě.

Úvodem

Mám takovou profesní deformaci. Většinu důležitých okamžiků, zkušeností nebo období ve svém životě přirovnávám k porodu. Nejinak je to i s knihou, kterou právě držíte v rukou. Její psaní přirovnávám k porodnímu procesu a knihu samotnou považuji za své knižní mládě.

Stejně jako žena při porodu jsem i já během psaní procházela různými fázemi. Několikrát jsem pochybovala o svých schopnostech, tak jako o sobě leckdy zapochybuje žena při porodu. Ale díky opoře v podobě svých přátel a rodiny jsem svým úvahám nepodlehla. Objevovala jsem různé možnosti a příležitosti k psaní, stejně jako žena při porodu instinktivně hledá vhodné polohy. Některé kontrakce, rozuměj kapitoly, jsem zvládla bez obtíží a jiné mne stály mnoho sil.

Pomyslného otce moje kniha nemá, zato má dědečka. A jakého! Na tom, že čtete tyto řádky, má jednu z největších zásluh můj vlastní táta. Tedy dědeček mých dětí. Díky mnoha hodinám hlídání a opatrování mého syna a další pomoci, kterou mi táta poskytl, jsem se mohla soustředit na porodní bolesti a přivést na svět své první knižní mládě. Díky, Bohoušku!

Přeji vám, abyste se dokázali i díky ilustracím Petry Šetele, které celou knihu zdobí, na předporodní období, přípravu a porod podívat se srdečným úsměvem. V knize najdete i odborné termity, jak říkává můj brácha Vítek. Sem tam i nějaká ta procenta a podobně. Nedílnou součástí jsou zkušenosti porodní báby, která v českém porodnictví prošla vším možným i nemožným a chtěla by se o to s vámi podělit. Proč?

Protože si myslím, že mám co předat, a zároveň vím, že se mám ještě hodně co učit. K tomu, aby se změny v českém porodnictví konečně podařily, je třeba, aby co nejvíce lidí znalo své možnosti, chápalo naše postupy a alespoň trochu rozumělo situaci, která v porodnictví panuje.

Snad vás čas strávený nad touto knihou potěší a její obsah co nejvíc obohatí. Velmi si přeji, aby kniha pomohla českým ženám pochopit, že síla je v nás samotných a že naše děti nám to přicházejí připomenout.

Věřte sobě a svým dětem!

Předporodní příprava

V této části knihy si povíme o práci porodní asistentky a dále se budeme soustředit na to, co všechno můžeme udělat, připravit či pochopit ještě předtím, než se na světě objeví náš potomek. Odpovíme i na otázku, kterou si položí opravdu každá těhotná: Kdy vyrazit do porodnice? Tato otázka pro mě osobně symbolicky uzavírá přípravu k porodu. A kruhy se uzavírají a otvírají, zvláště při porodech.

Kdo je porodní asistentka a jak ji najdete

V dávných dobách mohla porodní asistentku dělat mlynářka, kořenářka, ale i ševcová. Marie Terezie a její syn Josef se ve svých reformách postarali také o porodní babičky. Musely začít skládat zkoušky, tedy vzdělávat se. Zároveň se musely registrovat, tedy zodpovídat se za svou činnost příslušnému úřadu.

Po druhé světové válce se začaly porody přesouvat do porodnic. Tento přesun definitivně dokončil totalitní režim. „V porodnici roditi budeš a nikde jinde!“ A to platilo jak pro matky, kterým totalita vzala svobodu a intuici nejen při porodu, ale i po něm, tak pro porodní asistentky, ze kterých komunisté udělali ženské sestry. Z asistentek žen jsme se staly asistentkami lékařů.

Jak vypadá situace třicet let po revoluci, v rychlé době plné informací? Matky získaly zpět svou svobodu a znovu nalezly svou intuici. Přejí si rodit dle svých potřeb a instinktů. A síla matky je nekonečná, proto se díky mnoha matkám české porodnictví velmi změnilo. To, co bylo před patnácti lety, když jsem začínala, prakticky výjimečné či těžko dosažitelné – například ambulantní porod nebo bonding –, je dnes běžnou součástí péče ve většině porodnic.

A kam se posunuly porodní asistentky? Je mi to ohromně líto, ale mnohé české porodní asistentky si stále ještě neuvědomily, že nemusejí být nutně asistentkami lékařů, ale mohou opět naplňovat smysl svého povolání a stát se porodními asistentkami žen, tedy vrátit se zpět do rodiny. Tam, kde je naše místo.

Většina porodních asistentek dnes pracuje v porodnicích, nemocnicích nebo v ambulancích. Naše místo v terénu čili v rodinách stále více nahrazují duly a laktační poradkyně. Mnohé z nich jsou jistě velmi zkušené a potřebné. Nicméně existuje i nemálo těch, které svou nevzdělaností, nezodpovědností a nepokorou připomínají doby mlynářek a kořenářek. Jedním z mnoha důvodů, proč se toto děje, je i fakt, že získání registrace k práci v terénu je v dnešní době pro porodní asistentku podobné získání svatého grálu.

Je třeba změnit legislativu. Je důležité sjednotit a jasně určit pravidla a podmínky pro provozování porodní asistence. Je třeba umožnit porodní asistentce zcela svobodně plnit své kompetence. Tedy pečovat samostatně o fyziologické těhotné (těhotné s bezproblémovým průběhem těhotenství), porody a šestinedělí. A spolupracovat s lékaři a dalšími odborníky v případě rizikového či patologického těhotenství, porodu a šestinedělí.

Je toho třeba ohromně moc a všechno má svůj čas a prostor, stejně jako tato kapitola v mé knize. A proto se v její poslední části soustředím na to, co pro vás může porodní asistentka udělat.

Proč potřebujete porodní asistentku

Dobrá porodní asistentka je pro vás vzdělanou a zkušenou ženou, která s vámi mluví o všem, co potřebujete ve svém těhotenství řešit. Zajímá se o vaše pocity a potřeby, o vaši životní situaci. Jsme těmi, které vás ujišťují ve vašich pocitech a jiných stavech, které každé těhotenství přináší. Vysvětlujeme a ukazujeme vám možnosti. Pomůžeme radami při různých vyšetřeních a obtížích, ať už v těhotenství, nebo při porodu. U porodu jsme těmi, které vás podepřou, vysvětlí, ukážou, naznačí, nasměrují, uklidní, opečují a ošetří. Někdy žena potřebuje jasné vedení, jindy přítmí, hudbu a klid. Každá jsme jiná a i každá porodní bába poskytuje svou péči jinak. Po porodu vám ukážeme, jaké jsou možnosti v péči o dítě, vysvětlíme vám magii kojení. Pomáháme vám s hojením po porodu, a to nejen po fyzické, ale hlavně po psychické stránce.

Dobrá porodní asistentka je zdravotníkem, který se vyzná v systému péče a pomůže vám naším skomírajícím zdravotnictvím projít bezpečně. Podpoříme vás ve vašich právech, ale zároveň vás upozorníme na úskalí našeho zdravotnictví.

Jak vybrat tu dobrou porodní asistentku

Hledejte porodní asistentku, která pomůže komplexně, tedy v těhotenství, při porodu i po něm. Kde? Hledejte informace o porodnicích a tak se dostanete k porodním asistentkám, které tyto služby nabízejí. Některé v porodnicích pracují, jiné tam „pouze“ doprovázejí ženy k porodu. Vy, které hledáte porodní asistentku k domácímu porodu, potřebujete hledat na základě doporučení, jména se kvůli nedobré legislativě nezveřejňují.

Hledejte srdcem, dejte na svou intuici. V těhotenství je pověstný šestý smysl velmi aktivní. Na první schůzce chtějte vědět, jaké má porodní asistentka zkušenosti, co všechno má za sebou, a ptejte se, jak probíhá její péče a jaké má možnosti. Pokud jí důvěřujete a jak se říká „sedly jste si“, domluvte se na spolupráci.

Ohromný posun vidím v tom, že některé porodnice samy začínají své porodní asistentky nabízet. Co to znamená v realitě zdravotnictví? Že si vedení některých porodnic uvědomilo, co znamená péče porodní asistentky, a naši práci respektují a podporují. A to je významný krok směrem k samostatné práci porodních asistentek. Tam, kde respektují práci porodní asistentky, zároveň respektují i přání a potřeby matek.

A teď si vás dovolím o něco požádat, moje milé matky. Díky vám se v českém porodnictví mnohé změnilo – díky tomu, že jste chtěly a potřebovaly. Pomozte českým porodním asistentkám zpátky do rodin tím, že nás budete chtít a potřebovat. Vyžadujte naši péči a vyhledávejte ji.

Děkuji…

Minulost a přítomnost předporodní přípravy

Jak to bylo dříve

Ženy se vždy připravovaly tak, že si o porodu povídaly. Předávaly jsme si zkušenosti z generace na generaci. Porody byly součástí rodin, stejně jako péče o novorozence. Tradovaly se různé pověry, některé se dochovaly dodnes a některé se upravily časem. Věděli jste například, že hrabe-li těhotná před porodem listí, pak budou její porodní bolesti lehčí? Možná proto se dnes může těhotná dozvědět, že vytíráním podlahy, mytím oken a podobně může napomoci spuštění porodu. A svou logiku to jistě má. Přirozený pohyb a nešetřit se, říká tato lidová moudrost, která vydržela po mnoho generací. Je dobré ji poslechnout.

Totalita vzala lidem kromě všeho ostatního i svobodu při porodu. V porodnicích se prostě poslouchalo. Matky ležely na mnohalůžkových pokojích, děti u sester a v pravidelném intervalu byly přiváženy matkám, naprosto bez ohledu na to, jaké byly jejich potřeby. Toto nezažily pouze naše matky. My jsme si to prožili s nimi. Nedošlo k dobrému předání porodních zkušeností, zkušeností s kojením a péčí o dítě. A i proto se dnešní ženy připravují na své mateřství tak, že jejich matky často jen kroutí hlavou a nechápou. Ale až budou rodit naše dcery, budou to už mít předáno lépe, než jsme měly my. Věřím a přeju si to, z celého srdce. I proto právě držíte tuto knihu ve svých rukou.

Dnešní možnost předporodní přípravy

Kde a jak získat dobré informace o tom, co vás čeká? Možností je opravdu mnoho a vyznat se v nich je pro některé ženy skoro nemožné. Navíc je matčino bytí přicházejícím dítětem stále více ovlivňováno, hormonální hladiny se pohybují a mění, stejně jako psychika nastávající matky. Jaké jsou tedy možnosti?

Předporodní kurzy skupinové

Tento typ kurzů pořádají porodnice, mateřská centra a různé organizace a skupiny věnující se mateřství. Velikost skupin bývá různá. V porodnicích rodičové zjistí hodně o chodu konkrétní porodnice. Součástí kurzu často bývá možnost prohlídky porodního sálu.

V mateřských centrech naleznete rodinnější prostředí a individuálnější přístup. Podle mé zkušenosti jsou ve skupině ideální 2–4 matky. V párech jde tedy o skupinu 4–8 lidí. Podaří-li se vytvořit atmosféra pohody a důvěry, pak mohou být tyto kurzy přínosem pro všechny. Souznění, sdílení radostí a starostí s dalšími těhotnými, to vše může přinést mnohé. To, co jsme dělaly po generace, děláme dál. Mnoha ženám tato forma přípravy vyhovuje.

Skupinové kurzy mají nicméně, dle mého názoru, dva nedostatky. Nepanuje-li ve skupině dobrá atmosféra, mnoho lidí se nezeptá, na co by se jinak zeptali. Další věc je, že coby přednášející neznám detailněji příběhy rodičů a mohu je svým přednesem sice podpořit a uklidnit, ale úplně stejně a zároveň zcela nevědomky polekat nebo znejistit.

V mateřských centrech najdete různé předporodní kurzy. Některé jsou opravdu kvalitní a velice přínosné. Leckdy ovšem naleznete „odborníky na porod“. Buďte opatrné na ty „odborníky“, kteří viděli pár porodů, někdy jen svůj vlastní. Přesto přesně vědí, jak se na porod nastavit, jak ho nechat proběhnout harmonicky a v souladu s přírodou za každou cenu. Tu cenu budete platit vy, milé ženy, ne tito bezesporu milí „odborníci“. Mnohokrát jsem pečovala o ženy, které byly připraveny na krásný přirozený porod a nepřipustily si, že by to mohlo být i jinak. Kromě bolesti bojovaly i s pocity zklamání či selhání. A to je velká škoda.

Je dobré skupinové kurzy zkombinovat s individuální přípravou. Leckdy stačí jedna dvě konzultace s porodní asistentkou nebo dulou. S nimi proberete konkrétní poznatky z kurzů a zasadíte si informace do vlastních souvislostí.

Individuální příprava k porodu

Co to znamená? Že se žena připravuje k porodu se svou porodní asistentkou nebo dulou. Během těhotenství proběhne několik setkání, dle potřeb ženy a dle průběhu jejího těhotenství.

Během těchto setkání vždy proberete s porodní asistentkou nebo dulou vše potřebné. Aktuální stav, pocity, potřeby, obavy, strachy a další. Mluvíme o možnostech a situacích, které mohou nastat. S porodní asistentkou mnohdy během individuální přípravy k porodu probíhají rovnou i prenatální poradny.

Kontaktovat porodní asistentku nebo dulu hned v začátku těhotenství má své velké výhody. Jednak máte rovnou odborný informační zdroj, a kromě toho se váš termín porodu objeví v jejich diáři. Radím hledat svou spřízněnou porodní duši včas. Zde jistě platí ono známé „čím dřív, tím líp“. Porodních asistentek, které pečují o ženu kontinuálně, není mnoho a mají různé možnosti, podmínky a zkušenosti. Podobně to platí i o dulách.

Tato forma přípravy k porodu je, alespoň z mého pohledu, nejideálnější. Pokud se matka připravuje na domácí porod, pak by měla vždy projít individuální a důkladnou přípravou s těmi porodními asistentkami (případně porodní asistentkou a dulou), které ji budou porodem doma provázet. Ano, množné číslo. Jsem přesvědčená o tom, že u domácího porodu jsou potřeba dvoje ruce, v zájmu zachování co největšího bezpečí.

Speciality dnešní doby

Hypnoporod

Hypnoporod je metoda, která vám může pomoct prožít porod vědomě, smysluplně, netraumaticky, ať už v reálu probíhá jakkoli. Jde o vnitřní nastavení každé ženy. Bohužel ani prostředí českých porodnic, obzvlášť těch velkých se všemi svými rušivými elementy, této metodě moc nepřeje.

Nejde o porod v hypnóze – pro jistotu to uvedu, kdyby to náhodou ještě někdo nevěděl. Jde o techniku, jak zvládnout porodní proces tak, aby vás posílil. Kdo nejvíc pomohl této metodě k tomu, aby se o ní vědělo a začala se více využívat? Vévodkyně Kate. Její způsob rození dětí je vpravdě královský. Klaním se, Vaše Veličenstvo.

Já jsem se s touto metodou seznámila nejdřív v praxi. Když se začaly objevovat první vlaštovky (rozuměj matky využívající této metody), začala jsem si shánět informace i já. Kniha Hypnoporod je velmi dobře zpracovaná a je alternativou pro ty, kteří nemohou projít kurzem hypnoporodu se zkušenou, nejlépe certifikovanou lektorkou.

Virtuální příprava k porodu

Žijeme v době informačních technologií. Internet je dalším velkým zdrojem informací. Kamarád Google nás nezradí a všechno nám vyzradí. Úplně všechno, nezapomeňte. S porodem to není jako s vařením.

Videa o porodech někdy mají v rámci přípravy k porodu velký smysl, ale je potřeba je zasadit do vašich souvislostí a prodebatovat je, když dokoukáte. A na to je dobré mít u sebe odborníka, tedy porodní asistentku nebo dulu. Mnoho matek už mi řeklo, že v rámci osobní přípravy „mrklo na porod na YouTube“, a ty výrazy, když to říkají, mluvívají za vše. Vykulené oči, zdvižené obočí…

Opravdu zvažte, které informační zdroje zvolíte, a nejde-li vám nějaká myšlenka, historka, příběh nebo informace z hlavy, pak zavolejte porodní bábě nebo dule. Pár krátkých telefonátů často může dopomoci k mnohem klidnějšímu těhotenství.

Internet je samozřejmě informačním zdrojem pro naprostou většinu z nás. Proto zde uvedu tři weby a tři knihy, které v rámci přípravy k porodu ráda doporučuji:

• www.jaksekderodi.cz;

• www.ambulantniporod.cz;

• www.sestinedelky.cz;

• Znovuzrozený porod, Michel Odent;

• Zázrak porodu, Inna May Gaskin;

• Vychováváme děti a rosteme s nimi, Naomi Aldort.

A kdo by se potřeboval koukat na pohybující se obrázky, v rámci přípravy na poporodní období moc ráda doporučuji zhlédnout francouzský dokumentární film Babies. A nově a vřele doporučuji i seriál Dělníci života. Porodnictví je v něm objektivně zdokumentováno ze všech možných úhlů pohledu.

Jak připravit tělo, dítě a matku k porodu

Tělo se připravuje samo

Je dobré si připomínat, že na přípravu těla k porodu nejsme nikdy samy. Každá z nás má na pomoc matku. Ani vaši, ani moji, ale matičku přírodu. Každá jedna z nás od této společné matky dostala do vínku porodní balíček. V tom balíčku máme připravené různé hormonální koktejly pro období těhotenství, porodu i šestinedělí.

Vlivem předporodního hormonálního koktejlu všechno měkne. Tělo se připravuje i na krevní ztrátu, která je v určité míře u každého porodu fyziologická. Zároveň se prokrvují tkáně, uvolňuje se pánev, připravují se pánevní dno i pochva.

Už je to více let, kdy se na mě jedna kamarádka obrátila ke konci těhotenství s otázkou ohledně vodnatého výtoku. Jedinou starost, kterou s výtokem měla, byla nejistota, jestli jí už neodtéká plodová voda. Když jsem ji vyslechla, vysvětlila jsem jí, že i pochva se vlivem hormonálních procesů ke konci těhotenství připravuje na průchod dítěte, někdy i tímto výtokem. A pro pobavení jí říkám, že jsem slyšela, že se tomu říká syndrom plačící pochvy. Vykulila na mě oči a říká: „Jo takhle, takže ona má jako depresi už dopředu?“

Čím víc žena vnímá a poslouchá své tělo a nic ji v tom zásadně neruší, tím větší účinek hormonální koktejly mívají. Kromě těchto mňamek je v onom porodním balíčku připravena i řada procesů, které probíhají v těle často i bez našeho vědomí, právě proto, aby toto období zvládli co nejlépe oba dva – jak matka, tak dítě.

Tyto koktejly samozřejmě fungují i u předčasných porodů. Předčasné porody zasluhují svou kapitolu. Přesto si dovolím pár slov, protože i na předčasných porodech je velmi dobře vidět, jak moudrá a mocná příroda je. Těla matek, které rodí děti předčasně, se uvolňují lehce, často rychle, málokdy jde o nepostupující porody. Matky, které své děti porodí předčasně, se mohou rozkojit, mají-li správnou podporu, i přes to, že jejich děti tráví v inkubátorech i několik týdnů po porodu.

O tom všem píšu proto, abych ukázala, jak mocné přirozené procesy jsou v našich tělech nachystané. Hormonální koktejly fungují, nechme je víc pracovat. Medicína je mocná, ale příroda bude vždycky mocnější.

Signály těla aneb nejisté známky porodu

Jak žena pozná, že se „to chystá“? Jsou typy žen, které nevykazují žádné známky chystajícího se porodu, a najednou „to na ně přijde“. Jsou to výjimky potvrzující pravidlo, že se matka v předporodním období potkává s různými obtížemi, které jsou vlastně známkami toho, že se tělo chystá porodit, tedy že se dítě chystá narodit. Přijdou-li tyto signály před 36. týdnem těhotenství, je důležité věnovat jim pozornost a konzultovat své stavy s odborníky, kteří o vás pečují.

Pošli posly

Poslíčci (odborně Braxtonovy-Hicksovy kontrakce) jsou popisováni různě. Od pouhého pocitu tlaku přes nepravidelné lehké stahy až po pravidelné časté bolesti v pánevní oblasti, ať už v podbřišku, nebo v zádech. Tyto stahy jsou velice důležité jak pro matku, tak pro dítě.

Poslíčci mají trojí smysl. V první řadě jde o trénink dělohy. Je to sval. Tento sval bude během porodu i po něm hodně pracovat. A jelikož každý vrcholový sportovec trénuje, ráda říkávám, že z „děložního“ úhlu pohledu jde o trénink na olympiádu.

Druhý smysl přípravných kontrakcí vidím v tom, že stahy matkám ukazují a připomínají blížící se porod. Můžete si to „vyzkoušet“. Tělo říká: „Odpočívej, brzy to přijde.“ Je třeba dokončit, co dokončeno býti má. Nachystat si „hnízdo“.

Třetím a nejdůležitějším smyslem je nasměrování dítěte do pánve. Děloha říká: „Podívej, tudy budeš muset jít ven.“ A dítě na to: „Jasný, poskládám si ruce a nohy, nasměruju se podle toho, jak můžu a jak je to pro mě nejbezpečnější.“

Každé dítě má své vlastnosti, ale i podmínky a okolnosti porodu. Čili každý se chystá po svém. Někdo je netrpělivý a strká hlavu do pánve dříve, někdo čeká do poslední chvíle „nahoře“. Jiný je omezený délkou své pupeční šňůry nebo uložením placenty. Čím složitější podmínky a okolnosti těhotenství provázejí, tím spíše je třeba individuální příprava na porod a poporodní období.

Jak na poslíčky

Tréninkové kontrakce, tedy poslíčci, přicházejí nejraději večer, když si konečně sednete, natáhnete nohy a uvolníte se. Dítě dostane prostor. Mnohé děti v těchto chvílích rády předvádějí „večerní diskotéku“ a svými pohyby často spouštějí sérii poslíčků. Pojďme na to lidsky: Začnou-li vás bolet záda nebo břicho, pak podle svých potřeb a možností použijte teplo. Zajděte do sprchy nebo do vany. Pobuďte si tam 20–30 minut. Promluvte si s mládětem. „Jestli je to trénink, tak ok. Jestli potřebuješ jít ven, tak to taky zvládneme.“ Ujistěte sebe i mládě, že možností je plno. Pak se přesuňte na pohovku, postel či záchod. Prostě kamkoli, kde si můžete sednout, lehnout, odpočívat. Obložte se suchým teplem. Nahřívací pytlíky, termofory, cokoli teplého na podbřišek i záda. A když to nebude po půl hodince až hodince příjemné, vraťte se do vody.

Můžete i vařit, tancovat, zpívat, koukat na film, číst si. Dělejte cokoli, co vám pomůže odpoutat pozornost a nechat dělohu pracovat, jak potřebuje. Zároveň ale šetřete energii. Nikdy nevíme, kdy porod začne.

Během 2–3 hodin se díky kombinování suchého a mokrého tepla a odpoutání pozornosti poslíčků buď zbavíte, nebo se bolesti začnou zpravidelňovat, zintenzivňovat a doba jejich trvání se bude prodlužovat. V takovém případě pravděpodobně začínáte rodit.

Trvají-li poslíčci několik dní či nocí, jsou náročné nejen po fyzické stránce, ale hlavně po té psychické. „Co bude, když tohle jsou ,jenom‘ poslíčci?“ Moje rada opět zní: Zavolejte porodní asistentku nebo dulu. Je třeba se uvolnit a podvolit se tomu, co přichází. Hledejte způsoby, jak si vnímání poslíčků ulehčit.

Odchod hlenové zátky

Hlenová zátka je „hlenoidní cucek“ schovaný po celou dobu těhotenství v děložním hrdle. To je onen tunýlek (odborně cervix) na konci dělohy. Zátka je součástí obranného systému těla, který má na starosti, aby se k dítěti nedostalo nic, co by ho mohlo ohrozit.

Odchod hlenové zátky můžete, ale taky vůbec nemusíte zaznamenat. Pokud ho zaznamenáte (vypadne z vás na záchodě, objevíte ho na toaletním papíru, na kalhotkách apod.), je dobré zajásat. Během dvou až deseti dnů se vaše dítě velice pravděpodobně narodí. Na svých kurzech říkávám: „Neznamená to, že jedete do porodnice, ale na chatu už taky nejezděte.“ Samozřejmě to platí, pokud jde o donošené těhotenství.

Odejde-li zátka před 36. týdnem těhotenství, vždy jeďte na kontrolu do porodnice, a to co nejdříve. Předčasný porod jsme schopni pozastavit, oddálit. Nebo se alespoň dokážeme na příchod nezralého mláděte připravit. Čím dřív s tím začínáme, tím spíš (a pravděpodobně i déle) se nám to povede.

Špinění není krvácení

Tělo se chystá i tak, že dochází k prokrvení tkání, které budou pod dítětem během jeho průchodu povolovat, ustupovat a dilatovat, rozuměj roztahovat se. Kvůli tomu se může v posledních dnech či týdnech před termínem porodu objevit lehké špinění tmavou, ale i jasnou krví. Podobně jako když začíná menstruace.

Pokud na toaletním papíru naleznete krev, nejdřív se nadechněte a vydechněte. A pak popřemýšlejte v souvislostech. Pokud proběhlo vaginální vyšetření, sex, poslíčci, fyzická námaha a podobně, jde pouze o signál těla, že příprava probíhá. Špinění nezřídka provází právě odchod hlenové zátky, která může být „krvavá“. Pokud si nejste jistá, samozřejmě zajeďte do porodnice na kontrolu.

Krvácení jasnou červenou krví v síle menstruace nebo nečekaně vzniklá úporná bolest v břiše jsou jednoznačně situace, ve kterých nečekejte a volejte 155.

Jak na začátku, tak na konci. Kruhy se uzavírají

Těhotenství často končí podobně jako začíná. Pocity na zvracení, napětí v prsou, změny chutí, změny nálad, to vše může signalizovat porod. I proto je dobré se v závěru těhotenství chovat jako před otěhotněním, respektive v začátcích těhotenství.

Dělejte si hezké večery, mazlete se, opečovávejte se, milujte se. Povídejte si. Koukejte na filmy, seriály, pořady o vaření, poslouchejte operu, jděte do divadla, na večeři, na koncert. Choďte na procházky. Po porodu bude trvat pár měsíců, někdy i let, než zhlédnete film vcelku.

Tělo se čistí

Jak geniální je naše tělo! Mnoha těhotným před porodem zmizí otoky nohou a rukou. Tělo se odvodňuje, aby se mu lépe pracovalo.

Stejně jako si vyčistí střeva. Průjem také bývá signálem přicházejícího porodu. Většinou přichází poslední den či spíše hodiny před spuštěním samotného porodního procesu. Bývá totiž součástí přípravné fáze porodu. Ale opět prosím přemýšlejte v souvislostech; ne každá průjmovitá stolice znamená, že začínáte rodit.

Planý poplach díky nejistým známkám porodu

Nemálo žen zažije během předporodního období takzvaný planý poplach. Buď jsou z příjmu porodního sálu propuštěny zpět domů se slovy: „Ještě to není ono. Všechno je v pořádku. Na shledanou, přijďte zas.“ Nebo domů přivolaná porodní asistentka konstatuje, že porod ještě nezačal, a doporučí odpočinek a trpělivost. Toto doporučení platí při každém planém poplachu pro všechny členy rodiny.

I okolí těhotné těmto poplachům mnohdy nahrává. Matka blížící se k porodu je v centru pozornosti. Mnoha ženám jistě nepomáhá dennodenní telefonování: „Už? A co cítíš? No, já to měla takhle…“

Máte-li ve svém středu těhotnou, braňte ji a zajistěte jí hlavně klid a bezpečí. Telefon zvedat nemusí, potkávat se s některými lidmi taky nemusí. A hlavně: Ten, kdo rozhoduje, že je čas odjet do porodnice, je MATKA. Ani otec, ani nikdo jiný. „Já ti nevím, asi bys radši měla jet.“ Tak takhle, prosím vás, ne.

Co třeba takhle: „Já ti nevím. Jestli si nejseš jistá, počkáme, času je dost. Věř si, jsi úžasná! Jsem tu pro tebe, a až se ty rozhodneš, pojedeme.“

Co je na planém poplachu rizikového? To, že si vás v porodnici nakonec nechají. A celý porod bude začínat tam. Pro někoho je to dobrá zpráva, pro jiné děsivá představa. Psychika matky leckdy dostává zabrat. Jde o první kontakt s personálem porodnice. Není-li tento kontakt právě pozitivní, dokáže to porod zastavit, a to hlavně ve chvíli, kdy hormonální koktejl nemá ještě ty správné grády. Dítě se přestane snažit dostat ven, protože se matka necítí v porodnici bezpečně. Takové pocity je po „akci planý poplach“ potřeba dostat ze sebe ven. Kontaktujte porodní asistentku, dulu nebo psychoterapeuta. Proberte s nimi svůj zážitek, abyste pro své mládě odblokovaly cestu ven.

Co je na planém poplachu výborného? Opravdu skvělé je, že dostanete informaci, že je všechno v pořádku. To je to hlavní, na co myslete, pokud se vám stane, že přijedete do porodnice brzy. Opřete se (nejen fyzicky) o svého partnera nebo o svou dulu, porodní asistentku, prostě využijte své porodní podpory a vraťte se domů. Uvolněte se, relaxujte, mluvte o svých pocitech. Nakonec se rozhodne. Buď se během dalších několika desítek minut porod rozběhne a vy se vrátíte, nebo se rozběhne až za pár dnů.

Dítě se chystá na cestu ven

Dítě stále roste, čímž se připravuje nejen k pobytu mimo dělohu, ale i k porodu. Na svých kurzech často popisuju porod pohledem dítěte: „Musím se trefit a vejít do úzkého zahnutého prostoru, protáhnout se jím, a co mě čeká venku, to ví bůh.“ A tímto bohem je matka. Již v předporodním období lze tento úhel pohledu použít.

Pokud matka „zvenku“ signalizuje, že je vše v pořádku, chystáme se, můžeš dorazit, je bezpečno, pak se dítěti připravuje a spouští porod daleko lépe než v situaci, kdy se „zvenku“ ozývá: „Ještě jsem nenašla dobré místo k porodu, ještě musím dokončit diplomku, ještě dodělám státnice, ještě doděláme rekonstrukci…“

Pohyby dítěte

Jedna z otázek, která padne při každém kontaktu s porodní asistentkou nebo lékařem, zní: Cítíte pohyby dítěte? V průběhu druhého trimestru jsou si většinou matky jisté. Ve třetím trimestru už slýchávám: „Tlačí mi hodně hlavou na stydkou sponu / močový měchýř. Šmátrá ručičkama dole. Celá pánev mě tlačí, cítím, jak sestoupilo dolů. No, už se nehýbe tolik, asi se tam nevejde, je to normální?“ Ano, může být. Místa už je opravdu málo, a navíc se váš potomek chystá k porodu. To znamená, že míří a cpe se celou svou vahou do pánevního prostoru.

Nebo jsou pocity matek opačné: „Strašně se tam mele, obzvlášť večer / v noci / nad ránem. Pak je celý den úplný klid.“ Ano, i to může být. Dítě hledá cestu ven. Nebo ještě jinak, dítě hledá způsob, jak se co nejlépe postavit k porodu. Často se takto intenzivně pohybují děti matek, které se svého porodu obávají, ať už je to z jakéhokoli důvodu. Na základě svých zkušeností si dovolím říct, že se takto velmi často chovají děti matek, které nevědí, jak se k porodu, respektive ke své nové roli postavit. To samé totiž cítí a dle toho i jednají jejich děti. Někteří jedinci se při takovéto situaci dokonce posadí, tedy zaujmou polohu koncem pánevním.

Proč hlídat pohyby a kdy je „něco špatně“

Pohyby dítěte jsou jednou z forem komunikace mezi matkou a dítětem. Ty, které odnosily více dětí, mohou vyprávět o pohybech daleko víc než já. Každé dítě se pohybuje a komunikuje se svou matkou po svém. Proč tedy pohyby hlídat? Protože jiné než „ty, na které jste zvyklá“ mohou upozornit, že má dítě nedostatek živin nebo kyslíku, případně že nedostatečně funguje placenta.

Při nejistotě ohledně pohybů dítěte je dobré vyhledat lékaře a nechat se zkontrolovat. Neplatí zde žádné časové intervaly. Zkrátka pokud se dítě nehýbe tak, jak jste zvyklé, nebo se naopak hýbe tak, že je to pro vás nezvyklé.

Samozřejmě nejdříve zkuste měnit polohy, zatlačit na dítě přes břicho rukou, aby se ozvalo, nebo ho hladit a kolébat se, aby se uklidnilo.

Mnohdy stačí několikrát se zhluboka pomalu nadechnout a vydechnout nosem. Děti v děloze slyší a hudba, ať už reprodukovaná, nebo matčin vlastní zpěv, někdy může dítě uklidnit, nebo naopak povzbudit k akci. Další možností je dojít si do sprchy nebo vany a snažit se přes vodu dítě buď uklidnit, aby sebou už tolik nemlelo, nebo se na něj naopak více napojit (ve vodě to jde výborně, jste ve stejném prostředí jako dítě) a ujistit se, že je ok a hýbe se.

Pokud vás nic neujistí a pochybnosti o pohybech dítěte zůstávají, pak dle míry svých obav běžte na kontrolu – buď ke svému gynekologovi ve všední dny, nebo můžete samozřejmě kdykoli do porodnice. Vždy rovnou na příjem porodního sálu.

Věřte své intuici, milé ženy, věřte tomu, že své děti cítíte a cítíte je dobře. Ohromně mě dráždí, když zastánci klasické medicíny a klasického porodnictví používají jako argument výsměšnou poznámku: „No jo, hlavně že své dítě cítí, ale pak si volá záchranku…!“ Toto říkají krátkozrací, omezení a hloupí lidé, moje milé matky. Proč mě to dráždí? Protože to slýchám často, stejně jako těhotné ženy, a ponižuje nás to. Vytváří to nedůvěru vůči vlastním instinktům, citům a pocitům.

Rozhodla jsem se zde popsat svoji vlastní zkušenost. Můj důvod je prostý: přeju si, aby to uklidnilo a navedlo ty z vás, které si nebudou jisté pohyby svého mláděte.

Na pohyby dítěte ve svém těle jsem byla zvědavá a těšila jsem se většinu té doby, co jsem porodní bábou. A měla jsem tu možnost si je užívat. Theodor byl milý a ohleduplný nájemník. Dal mi poznat i polohu koncem pánevním, protože během většiny druhého trimestru byl hlavičkou nahoru. To šimrání nožiček nad děložním hrdlem a za močovým měchýřem je nezapomenutelné. Když se rozhodl otočit, byl ještě malinký a já jsem pořádný kus ženské, takže jsem samotné otočení necítila. Nicméně břicho trochu změnilo tvar, váha uvnitř mne se rozložila jinak a výkopy nohama se přemístily do horní části nad pupek. Zpětně jsem si uvědomila i změnu ve svém vnímání. Ucítila jsem jistotu. On ví, co má dělat, a dělá to. Vše je, jak má být. Když jsme se blížili do 30. týdne, začala jsem víc a víc pozorovat, jak vždycky po víkendu břicho poskočilo. Tak, jak jsem to celé ty roky říkala všem těhotným. Roste skokem. Fakt jo… Theodorovy pohyby byly i nadále jisté, ale velmi milostivé a dobrosrdečné. Jistěže se taky dokázal trefit, ať už do žebra, nebo do močáku, nebo lehnout si úplně nešikovně. To jsem mu pak říkávala: „Uhni, lásko, takhle to vůbec není příjemný.“ A našla jsem jinou polohu, ve které nám bylo dobře oběma.
A pak přišel první víkend roku 2016. Končila jsem 36. týden těhotenství a celý víkend jsem se necítila „zrovna dvakrát“. Byla jsem s nejlepší kamarádkou, které se měsíc předtím narodila dcera. Takže jsem sobě čili nám nevěnovala moc pozornosti. Nicméně v neděli už moje nejistota nabyla jistoty. Tak jsem se prozkoumala. Břicho jednoznačně neposkočilo. Theo se ozýval, ale velmi opatrně a nechal se dost přemlouvat. Něco mi říkalo, že je „něco jinak“. Domluvila jsem se svou porodní asistentkou Lydií a porodníkem doc. MUDr. Kroftou, že v pondělí ráno uděláme ultrazvuk a zkontrolujeme funkčnost placenty. Večer proběhla Theodorova „klasická večerní diskotéka“, hýbal se tak, jak jsem byla zvyklá, takže jsem spala celkem klidně, jak jen může těhotná na konci těhotenství spát. Ráno na ultrazvuku mi docent řekl, že průtoky placentou i pupečníkem jsou na hranici normy. Natočili jsme monitor (tzn. pořídili jsme kardiotokografický záznam, CTG, což je měření děložní aktivity a srdeční činnosti plodu). Theodor se hýbal, reagoval, monitor byl zcela fyziologický. Stejně jako můj krevní tlak. Dohodli jsme se, že vše zkontrolujeme za dalších 24 hodin, abychom měli srovnání. V úterý byl výsledek vyšetření lepší. Pan docent mi navrhl další kontrolu ve středu ráno, další srovnání. A když to bude v pořádku, budeme čekat a necháme to plynout. V pořádku to nebylo. Znovu se ukázalo, že už to placenta nezvládá.
Cítila jsem, že Theodor slábne. Opakovaně mi to potvrdil ultrazvuk. Placenta přestávala zvládat zátěž mého ne zcela fyziologického těhotenství. Moje tělo se na porod sice chystalo, ale nijak zásadně. Můj vaginální nález byl zcela těhotenský. Byla jsem tři týdny před oficiálním (velmi přesně a dobře) spočítaným termínem porodu.
Pan docent mi společensky navrhl indukci. Opravdu společensky, věděl, že bych do takového vyvolávání nešla. Slabá placenta, slabé dítě a nepřipravená matka. To je dost jistá kombinace na to, aby porod skončil akutním císařským řezem. Theo se tedy narodil ještě ten den, a to plánovaným císařským řezem. Byla jsem v dokonale aplikované spinální anestezii (děkuji, paní doktorko Strickerová). Můj syn je savec, přisál se už na operačním sále a vydrželo mu to celkem dost dlouho. Domazlili jsme to všechno, jak nejlíp jsem uměla.