Strašidelná knihovna – Duch za oponou

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Dori Hillestad Butlerová

Strašidelná knihovna – Duch za oponou – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2017

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

PRO OPRAVDOVÉHO PANA HansonA

DĚKUJI VÁM, ŽE JSTE SI PŘED TĚMI LETY PŘEČETL „ROMÁN“ JEDNÉ PLACHÉ ŠESŤAČKY A PŘIMĚL JI UVĚŘIT, ŽE BY OPRAVDU MOHLA BÝT AUTORKOU, AŽ VYROSTE – DHB

nafouknout se

To duchové dělají, když se chtějí zvětšit.

zjevit se

To duchové dělají, když chtějí, aby je lidé viděli.

duchdům

Místo, kde duchové bydlí.

smrsknout se

To duchové dělají, když se chtějí zmenšit.

pevný

Všechny předměty a bytosti, skrz které není (na rozdíl od duchů) vidět, duchové označují jako pevné.

pevňáci

Tak duchové často říkají lidem, kteří nejsou duchové.

projít skrz

To duchové dělají, když jim v cestě stojí stěna, dveře nebo jiný pevný objekt – prostě projdou skrz.

plout

Tak se duchové pohybují vzduchem.

kvílet

To duchové dělají, když chtějí, aby je lidé slyšeli.

Kapitola 1

Schopnosti duchů

K uku! … Kuku! … Kuku! … Kuku!

„Kazi!“ řekl Beckett ostře. „Posloucháš?“

Kaz poslouchal. Jenže poslouchal odbíjení kukačkových hodin ve vstupní hale. Neposlouchal Becketta.

„Co je s tebou, kluku?“ zeptal se Beckett, který se vznášel ve výtvarném oddělení. „Proč jsi tak roztěkaný?“

Kaz se kousl do spodního rtu. „Klárka se opozdila,“ řekl.

Klárka byla pevňačka. Žila se svojí rodinou v bytě nad knihovnou. Viděla duchy stejně jako Kaz a Beckett, i když se zrovna nezjevovali. A slyšela je, i když zrovna nekvíleli. Nikdo nevěděl proč.

Co bylo důležitější, Klárka byla Kazova kamarádka. Kaz a Klárka spolu v poslední době nemohli trávit mnoho času, protože Klárce minulý týden začala škola. Domů se vracela odpoledne zhruba ve tři hodiny a dvacet minut. Někdy dokonce až v půl. Jenže teď už byli čtyři. Klárka se ještě nikdy takhle neopozdila.

„Co když se jí přihodilo něco ošklivého?“ řekl Kaz.

„Jsem si jistý, že je v pořádku,“ řekl Beckett. „Měl bys mít radost, že jde pozdě. Máš díky tomu víc času na procvičování svých schopností.“

Kaz zasténal. Zatímco byla Klárka ve škole, Beckett začal s Kazem pracovat na jeho duších schopnostech. Řekl, že Kazovy schopnosti jsou ostudou pro všechny duchy.

„Žádné sténání!“ štěkl Beckett. „Zpátky do práce. Ke zvednutí pevného předmětu je třeba hodně soustředění. Ve chvíli, kdy po tom předmětu saháš, musíš do rukou vyslat všechnu svou energii. Sleduj!“ Beckett se usilovně zadíval na stěnu z knih.

Kaz sledoval Becketta, jak z police poooomalu vytáhl jednu červenou knihu.

„Nesmíš myslet na nic jiného než na uchopení toho předmětu,“ řekl Beckett a oči měl stále přilepené k té knize ve svých rukou. „Když svou mysl necháš bloumat, předmět spadne.“

Kniha proklouzla Beckettovýma rukama a s hlasitým žuchnutím spadla na podlahu.

Kazův duchopes, Kosmo, zakňučel překvapením.

„Teď zkus tu knihu zvednout,“ řekl Beckett Kazovi.

Kaz se chtěl naučit hýbat pevnými předměty. Kdyby tuhle schopnost dokázal zvládnout, bylo by o hodně jednodušší hrát s Klárkou karty nebo stolní hry, protože pak by byl schopný držet sám sobě karty a sám sobě hýbat s figurkami.

Kaz natáhl ruce, kopl nohama a vrhl se po knize. „Aaaah!“ vykřikl, když jeho ruce prošly skrz ni.

„Nekřič!“ nařídil Beckett. „Soustřeď se!“

Kaz usilovně zíral na knihu – tak, jak viděl, že to dělá Beckett. Zatnul zuby… a sáhl po knize.

Jeho ruka znovu prošla skrz.

„Ty se nesoustředíš,“ řekl Beckett.

„To teda soustředím,“ řekl Kaz a zatřepal rukou. Nesnášel ten pocit, když pevné předměty procházely skrz jeho tělo. „Je to jenom těžké.“

A Beckett nebyl příliš trpělivý učitel. Tak jako Kazova mamka nebo taťka. Nebo jeho prarodiče. Nebo i jeho starší bráška, Finn.

Kaz vzdychl. Stýskalo se mu po jeho rodině. Tak dlouho už je neviděl! Neviděl je od doby, kdy byla zbourána ta stará školní budova, kde všichni společně žili. Odtamtud je pak odnesl vítr, každého někam jinam.

„Zkus to znovu,“ řekl Beckett.

Kaz byl unavený. Nechtěl to zkoušet znovu. Stejně to ale ještě jednou zkusil.

Zvedněte ji… zvedněte ji… zvedněte ji, říkal svým rukám. Tak moc se soustředil, že víc už to snad ani nešlo.

Bylo to k ničemu. Jeho ruce prošly přímo skrz knihu.

„Ha!“ ozvalo se od dveří. „Myslela jsem si, že vás tady najdu.“

Kaz se prudce otočil. „Klárko!“ vykřikl úlevou. „Jsi doma!“ Teď by si možná od procvičování svých schopností mohl dát pauzu.

Klárka položila svůj batoh na stůl uprostřed místnosti a přihopsala ke Kazovi a Beckettovi. Kaz miloval zvuk Klárčiných kroků.

„Promiňte, že jdu pozdě,“ řekla Klárka, když se sehnula, aby pohladila Kosma. Její ruka prošla skrz duchopsa.

Kosmo zavrtěl ocasem a Klárku olízl. Klárčin kocour, Thor, to pozoroval od dveří. Nezdál se být nadšený z toho, že Klárka věnuje pozornost Kosmovi.

Klárka si kocourova výrazu nevšimla. „Hádejte, co je nového?“ řekla Kazovi a Beckettovi. „Moje škola uvádí divadelní hru. Bude to Jack a kouzelná fazole. A hádejte, co ještě?“

Klárka div nepukla, jak to v ní vřelo. „Dostala jsem roli!“ zapištěla a poskakovala kolem. „Budu hrát mámu.“

„To je skvělé,“ řekl Kaz. Divadelní hry měl rád. Když ještě žili v jejich starém duchdomě, se svými bratry jich několik hráli pro své rodiče a prarodiče. „Gratuluju!“

„Díky.“ Klárka zářila radostí.

Beckett zabručel.

„Co děláte?“ zeptala se Klárka.

„Pokouším se naučit Kaze uchopit pevný předmět,“ řekl Beckett. „Ale vzdávám to. On se nesoustředí. A teď, když jsi přišla, by se soustředil ještě méně.“ Beckett udělal krok skrz stěnu z knih a zmizel ve své tajné místnosti.

Kaz nikdy neviděl Beckettovu tajnou místnost, protože… no, neřekl by, že nedokáže procházet zdmi. On to jen opravdu, ale opravdu neměl rád.

„Soustředil jsem se!“ zavolal Kaz za Beckettem.

„Nedělej si s ním těžkou hlavou,“ řekla Klárka, když zvedla knihu a vrátila ji zpět na polici. „Jednoho dne se naučíš hýbat pevnými předměty. Já vím, že ano.“