Ema a její kouzelná zoo
Žárlivý levhart

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Amelia Cobb

Ema a její kouzelná zoo – Žárlivý levhart – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Po chvilce se objevily dvě obrovské smetanově bílé tlapy pokryté tmavými skvrnami. Potom vykoukla ven elegantní hlava a zavětřila. Z bedny pomalu vylezla velikánská kočka, která měla nádhernou bílou srst s tmavými flíčky.

Se zvláštním poděkováním Natalii Dohertyové

Kapitola jedna

Blíží se Vánoce

„Rolničky! Rolničky! Kdopak vám dal hlas?“ zpívala Ema Parkerová, když vpadla do dveří a hodila školní batoh na zem. „Monty, kde jsi? Jsem doma a ve škole máme vánoční prázdniny!“

Ema měla velice neobvyklý a zvláštní domov. Bydlela v malém domku, který však nestál v normální ulici. Nacházel se v areálu Záchranné zoo – a Ema měla za sousedy místní zvířata.

Z kuchyně se ozvalo šťastné vypísknutí a Ema vešla dovnitř, aby zjistila, co tam její nejlepší kamarád provádí. Monty seděl na jídelním stole a uždiboval vánoční koláček. Byl to maličký šedivý lemurek s dlouhým zatočeným ocasem a dvěma veselýma zlatýma očima. Dneska měl roztomilou tvářičku samý drobek. „Monty! Doufám, že jsi zase nesnědl všechny koláčky,“ pronesla Ema a snažila se zachovat vážnou tvář.

„Jenom dva,“ zašvitořil Monty vesele. „Mám Vánoce moc rád. Vždycky bývá k snědku tolik dobrých věcí!“

Ema vzala lemurka do náruče. „Pojď, Monty. Máma a ošetřovatelé slíbili, že počkají, než se vrátím ze školy, abych s nimi mohla ozdobit vánoční strom.“

„Tak jdeme na to!“ vypískl Monty vzrušeně, vyskočil Emě z náruče a pelášil ke dveřím.

Kamarádi se spolu rozběhli zoologickou zahradou. Dneska měla Záchranná zoo zkrácenou otevírací dobu, aby její zaměstnanci mohli vánočně vyzdobit pavilony, a na prázdných chodnících se třpytila jinovatka. Mrzlo a na plotech výběhů visela vílí světýlka, která zářila jako hvězdy. Ema se cestou kolem nich usmála. Všechno začínalo připomínat Vánoce – hlavně pavilon tučňáků. Letos ošetřovatelé vybudovali vedle jejich výběhu malé kluziště s dřevěnou budkou, kde si návštěvníci budou moct vypůjčit brusle.

Ema nakoukla přes plot do výběhu a zavolala na nejbližšího tučňáka. „Ahoj, Poppy! Nevíš, kdy se kluziště otevře?“

Malá Poppy se přikolébala k plotu, zapištěla a nedočkavě zamávala křídly. „Jé, zítra?“ vykřikla Ema nadšeně. „Už se nemůžu dočkat, až si zabruslím!“

Poppy naklonila hlavu na stranu a zvědavě zašvitořila. „Ne, ještě nikdy jsem to nezkoušela,“ vysvětlila Ema. „Asi mi to nepůjde, ale stejně se těším!“

Ema s Montym pokračovali v cestě a Poppy jim na rozloučenou zamávala křídlem. Ema se musela usmát, když na ně lvi zařvali své ahoj a plameňáci zavřeštěli přátelský pozdrav. Tohle byl hlavní důvod, proč tak ráda bydlela v zoologické zahradě. Znala obrovské tajemství: zvířata rozumějí každému slovu, které lidi řeknou, a dokážou s nimi mluvit. Většina lidí jejich štěkotu, skřehotání a brumlání nerozumí – Ema však ano! Ale nikomu to neřekla. Bylo to tajemství mezi ní a jejími zvířecími kamarády.

O pár minut později se Ema s Montym zastavili před zbrusu novým výběhem. Nebyl ještě úplně hotový a branka byla dosud zatlučená velkou dřevěnou deskou. Ema se vytáhla na špičky, aby se podívala přes plot, a Monty jí vyšplhal na hlavu, aby měl lepší rozhled. „Vidíš něco, Monty?“ zeptala se Ema s nadějí.

„Je strašně velký a vidím uvnitř nějaké stromy a skály, ale to je bohužel všechno, co je vidět,“ popisoval lemurek.

Ema si povzdychla. „Kéž bychom věděli, pro koho je.“

Nikdo tak v Záchranné zoo netušil, pro koho je nový výběh připravený. Před měsícem přišla pohlednice od Emina prastrýčka Horáce. Svým chaotickým rukopisem v ní žádal ošetřovatele, aby přichystali nový výběh, a přesně vysvětlil, jak by měl vypadat. Ale nenapsal, jaké zvíře v něm bude žít.

Prastrýček Horác byl majitel Záchranné zoo. Byl to slavný cestovatel a zoologickou zahradu se rozhodl založit kvůli všem těm ztraceným, zraněným a vyděšeným zvířatům, s nimiž se setkával na svých cestách. Teď poskytovala Záchranná zoo bezpečný domov veškerým tvorům v nesnázích. Emina maminka Lucy tady pracovala jako veterinářka a žila spolu s dcerkou v malém domečku na kraji zoologické zahrady. Prastrýček Horác stále cestoval po světě, a kdykoli objevil zvířata v nouzi, přivážel je sem. Ema doufala, že ta tajemná pohlednice znamená, že se brzy vrátí domů – s nejnovějším zvířecím přírůstkem zoologické zahrady.

„Jsem zvědavá, jaké zvíře s sebou prastrýček Horác přiveze, Monty,“ pronesla Ema a cítila, jak ji v břiše šimrá nedočkavostí. „Jen si představ, kdyby prastrýček Horác přijel na prázdniny. To by byly nejlepší Vánoce na světě!“

„Možná se objeví na Štědrý večer, jako Santa Claus,“ šveholil Monty nadšeně.

„Já jen doufám, že se vrátí co nejdřív,“ dodala Ema. „Moc mi chybí.“

Za dalším rohem byl travnatý plácek, kde návštěvníci v létě svačili. Ale teď stál přímo uprostřed obrovský vánoční strom. „Páni,“ vydechla Ema a podívala se nahoru na strom, který se nad ní tyčil. „Je vyšší než náš dům, Monty. Podle mě jsme takhle vysoký strom ještě nikdy neměli!“