Yveta to ví

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Ivona Březinová

Yveta to ví – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Šárka a Vašík mají rádi pohádky. Znají je tak dobře, že je dokážou sami vyprávět. A když někdo jiný v pohádce něco poplete, mají z toho Vašík s Šárkou ohromnou legraci. Mockrát se už nasmáli, když jim pohádky vyprávěla teta Běta. Aby ne! Kdo to kdy slyšel, aby Červená karkulka jezdila po lese na jelenovi se zlatými parohy? Nebo aby velkou řepu tahali ze země čerti!

Ale teta Běta není jediná, kdo umí pohádky pomotat. Své o tom ví i Vašíkův a Šárčin tatínek. Teta pohádky plete a táta je motá.

Jednoho dne však přijela k dětem na návštěvu starší sestřenice Yveta. A ta umí příběhy taky pěkně šmodrchat!

Když Yveta dorazila, hned vznikl spor. Pojede se na výlet, který Yvetě slíbili, autem, nebo vlakem? Táta a Vašík prosazovali vlak, ale maminka s Šárkou a Yvetou hlasovaly pro auto.

„Vyhrály jsme. Vyhrály!“ poskakovala Šárka.

Po návratu z výletu dohady pokračovaly. Tentokrát, kdo si bude hrát na počítači. Boj o počítač nakonec vystřídala bitva o pořadí v koupelně.

„To neplatí!“ vztekal se Vašík. „Holky vždycky zvítězí, když je jich teď víc.“

„Máš pravdu,“ pochechtával se tatínek. „Úplná dívčí válka.“

„Abyste se náhodou nepohádali, na co se budete koukat v televizi, tak rovnou říkám, že zůstane vypnutá,“ oznámila dětem maminka.

Vašíkovi a Šárce to ale vůbec nevadilo.

„Budeš nám číst?“ zatahal Vašík sestřenici smířlivě za rukáv.

„Vy si nečtete sami?“ povytáhla Yveta udiveně obočí.

„Čteme,“ přikývla Šárka. „I Vašík to už umí. Ale večer nám někdo vypráví nebo předčítá.“

„Aha. Proč ne? Tak vám něco přečtu. Co máte nejradši?“ zajímala se Yveta.

„Pohádky,“ přiznala Šárka.

„Ale měly by být popletené,“ dodal honem Vašík.

„Popletené?“ pohlédla Yveta nechápavě na malého bratrance.

„Musíš je pořádně zmotat. Aby to bylo k smíchu, chápeš?“

„Jasně že chápu,“ uculila se Yveta. „Jenže pohádky jsou pro mrňata,“ prohlásila důležitě. „Co kdybych vám vyprávěla pověsti?“

„Co jsou to pověsti?“ vyzvídal hned Vašík.

„Taky takové pohádky. Jenže mají pravdivé jádro,“ věděla Šárka ze školy.

„Správně,“ pochválila ji Yveta. „Jádro znamená základ, ten hlavní příběh. Kdysi dávno se něco přihodilo, jenže lidi si k tomu postupně přimysleli spoustu…“

„Nesmyslů!“ vyhrkl Vašík.

„Možná,“ přisvědčila Yveta. „Ale dneska už nikdo neví, co je pravda a co je vymyšlené.“

„Tak to je mazec,“ vykulil Vašík oči.

„Jedna pověst se jmenuje Dívčí válka, viď, strejdo,“ kývla Yveta na tatínka Vašíka a Šárky. „Ženy bojovaly proti mužům.“

„A dokonce v tom příběhu vystupuje dívka jménem Šárka,“ zamrkal tatínek na Šárku.

„A co já? O mně se tam taky píše?“ zajímalo Vašíka.

„V Dívčí válce ne,“ řekla maminka. „O Václavovi jsou zase jiné příběhy,“ dodala rychle, když si všimla, jak se Vašík zamračil.

„Víte co? Vyberu takový, který se týká nás všech, protože jsme Češi. A tohle je pověst o praotci Čechovi,“ rozhodla Yveta a dala se do vypravování.

Pověst první

V dávných dobách bydleli naši předkové v kraji daleko na východě. Zprvu si žili v poklidu, jenže pak na jejich osady zaútočily jiné kmeny.

„Kmeny? Myslíš stromy? Jako že na ně spadly?“ zaujalo to Vašíka.

„Ne kmeny stromů. Kmen se říká i velké skupině rodin a rodů. Lidé z jednoho kmene žili společně na jednom místě a měli stejné zvyky,“ poučila děti Yveta.