Dráček Drápek
a Království ohně

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Barbora Kvasnovská

Dráček Drápek a Království ohně – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2017

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Tuto knížku chci věnovat mému synovi Mikimu, nejlepšímu klukovi na světě!

Miki, bez Tebe bych tento příběh nikdy nenapsala. 

Ty jsi moje největší motivace!

Mám Tě moc ráda!

Tvoje maminka

I would like to dedicate this book to my son Miki, the most amazing boy in the World!

Miki, without you I would never write this book.

You are the reason and my biggest motivation. 

I love you!

Your mom

Úvod

daleké zemi, která se jmenuje Království ohně, žijí jen samí draci. Někteří jsou velcí jako dům, silní jako tisíc aut a sto vlaků, jiní jsou malincí skoro jako lidé. Všichni draci ale mají jedno společné: mají rádi horko a oheň.

Aby se mohl vylíhnout malý drak, musí dračí maminka snést vejce do Ohňové hory. Je to hora, ve které hoří spousta ohňů. Některé jen tak plápolají, jiné jsou silné a jejich plameny šlehají do výšky. Mezi nimi protéká láva. Všude je plno kouře, obrovské horko, a to je přesně to, co se drakům líbí. Když do Ohňové hory dračí maminka snese vajíčko, pomaličku v něm v tom horku roste malý dráček. Podle toho, jak daleko leží vajíčko od ohně, se rozhodne, jakou bude mít dráček barvu.

Kde se berou draci

Ohňové hoře začala konečně praskat skořápka. Ťuk, ťuk, křup, křup. Nejdřív se ven prodrala jedna nožka, pak pomalu vykouklo pokrčené křidélko. Po chvilce už skořápka praskla celá a nemotorně se z ní vybatolil malý dráček. Jeskyně se najednou jakoby rozsvítila, protože dráček byl třpytivě zlatý. Od jeho šupin se odrážel oheň a všude kolem byla zlatá záře. Nejdřív zamrkal očkama, měl je ještě celá zalepená. Pak si protáhl jedno křídlo a druhé a pokusil se postavit na nohy. Jenže měl nožky ještě slabé, a tak zase hned spadl. Tak to zkoušel pořád dokola a dokola, až se mu to konečně podařilo a udělal i pár kroků. Rozhodl se, že se podívá ven z jeskyně. Šlo to opravdu pomaličku, tři kroky a žuch na zem. Znovu a znovu. Ale pomalu se přibližoval.

Mezitím dračí maminka netrpělivě popocházela u okraje jeskyně. Nemohla dráčkovi pomoci. Každý malý dráček se musí vylíhnout sám, nikdo mu nesmí pomáhat. Je to jeho první boj. Aby si zpříjemnila čas, a aby dráček věděl, že tam není sám, začala zpívat písničku:

… můj malý dráčku, pořád v teple spíš,

maminka se těší, až se probudíš.

Budeme létat do mraků,

tak jako spousta draků,

ukážu ti naši tajnou dračí skrýš…

Z Ohňové hory šla najednou větší záře než předtím. Dračí maminka vyskočila na nohy a dívala se, jestli už konečně uvidí to své malé mláďátko. Z jeskyně se nejdřív linul tmavý, hustý kouř a až po chvilce v něm maminka začala rozeznávat obrysy malého dráčka. Byl chudáček ještě celý popletený, unavený a nemohl najít cestu ven. Ono se ani není čemu divit, protože než se dráček vylíhne, musí si prorazit cestu ven přes tvrdou skořápku, a to není jen tak. Dráček se po chvilce přibatolil k mamince, unaveně zívl, stočil se k ní do klubíčka a usnul. Maminka si ho pořádně prohlédla a přikryla ho svým křídlem, aby mu nebyla zima. Byl krásný, sice ještě maličký, slabý a pomačkaný z vajíčka, ale byl celý zlatý s jedním jediným zeleným drápkem. Bylo to zvláštní. Draci mají většinou jen jednu barvu na celém těle, tedy kromě míst, kde je kůže jemnější, a proto i jinak zbarvená. Ale asi to tak příroda chtěla. A tak byl malý dráček už od samého začátku výjimečný. Dračí maminka se okolo něj obtočila, aby ho ještě víc zahřála. V duchu přemýšlela, jaké mu dá jméno.

„Musí to být krásné, zvláštní jméno,“ říkala si, „aby si ho všichni ostatní draci vážili a aby poznali, že je výjimečný.“

V hlavě se jí honila různá jména: Mráček, Soptík… ale nebylo to ono.

„Už to mám!“ vykřikla najednou a skoro tím malého dráčka probudila. „Budeš se jmenovat Drápek. Až budeš velký, budeš Dráp, aby každý věděl, že jsi silný a že není radno si s tebou zahrávat.“

Byla spokojená s tím, co vymyslela, a tak se konečně i ona uložila ke spánku. Čekání na Drápka ji hodně zmohlo.

Co všechno se musí naučit

„To je řeka, Drápku,“ ozvalo se za ním najednou.

Dráček se otočil a za ním stála velká zelená dračice.

„Ty jsi moje maminka?“ zeptal se nejistě dráček.

Dračice se usmála.

jméno? Vybrala jsme ti ho podle tvého drápu.“