Čteme spolu
Jak Janička zachraňovala
kouzelnou říši

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Jitka Saniová

Čteme spolu – Jak Janička zachraňovala kouzelnou říši – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Jak Matěj čaroval

V Lipníčkově stojí stará lípa. Kouzelnými dvířky v jejím kmeni se prochází do pohádkového světa, kde stojí dvě školy. Jedna je pro malé čaroděje a čarodějky. Do druhé chodí skřítkové a víly, kteří se ve světě lidí starají o celičkou přírodu.

V obou školách právě začala hodina. Ve škole kouzel pan učitel Bělovous vyvolal malého čaroděje Matěje. A ten vůbec nic neuměl! Koktal, hledal nápovědu u spolužáků a vymýšlel si odpovědi. Čaroděj Bělovous se na Matěje zamračil.

„Ty ses neučil!“

„Moc ne.“

„Proč ne?“

„Je to nuda.“

Pan učitel si vzal notýsek.

„Máš pětku.“

„Já nechci pětku!“

Čaroděj Bělovous byl ale neoblomný. „Když nechceš mít pětku, musíš se vše doučit. Pak tě vyvolám a můžeš si špatnou známku opravit.“

Matěj se ale dál pěkně čertil, až ho pan učitel poslal na chodbu. Matěj odešel ze třídy a pak… vzal nohy na ramena a utekl ze školy.

Ve škole skřítků a víl se paní učitelka víla Zlatka rozhlédla po žácích: „Minule jsme se naučili spoustu věcí. A já vás nyní vyzkouším, zda si je pamatujete.“

Třídou se ozvalo: „Né! Ach, jo! My nechceme být zkoušení.“

Paní učitelka však byla rozhodnutá: „Jdeme na to. Už víme, že rajčátka, ředkvičky a třešně jsou červené. A co je ještě červené?“

„Maliny, o které pečuji,“ zavolala víla Míla.

„Jahody,“ ozvaly se další víly.

„Moje řepa,“ hlásil se skřítek Pepa.

„Šípky,“ volaly podzimní víly.

V lavicích se hlásili další skřítci a víly. Paní učitelka však prohlásila: „To stačí. Jste moc šikovní žáci.“

Všichni se radovali z pochvaly, a tak si nikdo z nich nevšiml, že je za oknem pozorují dvě nazlobené oči.

Paní učitelka zvesela pokračovala: „A nyní se přihlásí ti skřítci a víly, jejichž stromy na zimu neopadávají. Jako například smrk,“ ukázala víla na uličnického skřítka v zeleném kabátku, „ten má jehličky, které si nechává i v zimě.“

„Borovice!“ zvedl ruku žáček Ládík.

„Jedle také mají jehličí po celý rok,“ ozvali se další žáčci vesele.

„A co můj strom?“ ptal se žáček ve druhé lavici. „Já se starám o dub.“

Jeden. Dva. Tři.