Ten kluk je holka

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete nawww.albatros.cz

www.albatrosmedia.cz

Ilka PacovskáTen kluk je holkaCopyright © Albatros Media a. s., 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

© Ilka Pacovská, 2020

Illustrations © Markéta Laštuvková, 2020

ISBN tištěné verze 978-80-00-05986-0

ISBN e-knihy 978-80-00-06038-5 (1. zveřejnění, 2020) (ePDF)

ISBN e-knihy 978-80-00-06039-2 (1. zveřejnění, 2020) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-00-06040-8 (1. zveřejnění, 2020) (mobi)

Živý dárek

„Ne, ne, ne, to lechtá!“ smála se Zuzka.

Křečík se jí drápal po krku a motal se do vlasů.

„Chyť ho, mami!“

Ale křečík byl rychlý. Zmizel pod dekou. Máma ji zvedla. Zuzka lapila hbitého tvora do dlaní.

„A teď s ním běž na Jirku,“ podala ho mamince.

„Néé,“ ozvalo se z Jirkovy postýlky, „pomoc, leze mi do rukávu.“

Dvojčata si hrála s Lumpíkem – tak se křečík jmenoval – a s Fouskem, který se mu podobal jako vejce vejci. Máma šla vařit čaj.

„Pojďte snídat,“ houkla z kuchyně.

„Ještě ne, mami.“

Zuzka s Jirkou se museli s chlupatými kamarády pořádně pomazlit.

Dvojice džungarských křečíků byl nejhezčí dárek k osmým narozeninám.

„Tihle křečíci jsou asi dvojčata jako vy,“ řekl tehdy táta dětem, „ale oba jsou kluci. Snad se nebudou prát.“

Od toho dne našli křečíci u Zuzky a Jirky nový domov. Fousek a Lumpík rádi běhali a hledali skrýše. Cpali se semínky, až měli legračně nafouklé tváře. Jen děti rozeznaly, který z nich je Fousek a který Lumpík.

Fouskova divná nemoc

Najednou se Fousek změnil. Nechtěl si hrát. Škubal si bříško. Děti se o něj začaly bát.

„Co to s ním je?“ divili se rodiče.

Jednoho dne maminka koukla pod krabici, která křečíkům sloužila jako domeček. Našla chumáč plný růžových mláďat.

„No, to je nadělení,“ spráskla ruce. „Zdá se, že pan prodavač byl pěkný popleta. Jeden z našich kluků je holka!“

„A který?“

„Fousek,“ vzdychla máma.

„To je bezva. Budu mu říkat Fifi, teda jí říkat Fifi,“ opravil se Jirka. „A dáme jména i jejím dětem.“

„Jak ale poznáme, kdo je kluk a kdo je holka?“

„Zeptáme se táty. Ten ví všechno.“

„Tak to ne!“ ozvala se přísně máma. „Žádná jména!“

„A proč?“

„Zaprvé není jisté, zda mláďata přežijí, a zadruhé u nás nemůžou zůstat.“

„Ale mami, my si je chceme nechat,“ škemrala dvojčata.

„V žádném případě!“

Ať děti prosily jak prosily, máma vrtěla hlavou.

„Až trochu vyrostou, prodáme je nebo rozdáme. Moje poslední slovo!“

Co ukrývá pelíšek

Dvojčata mají výhodu. Ráno se spolu chystají do školy, pak na kroužky a večer si mají s kým povídat. Jirka a Zuzka chodili do druhé třídy. V jedné lavici však neseděli.

O přestávce spolužákům ve třídě dnes vyprávěli, jak se prodavač spletl a místo kluka vybral křečíka holku.