Příběh elektřiny

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.edika.cz

www.albatrosmedia.cz

Petr Mrázek

Příběh elektřiny – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2016

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Proč nesvítí světlo ve spíži?

Honzík zamával z okna odjíždějícímu tatínkovi, který ho přivezl k babičce a dědečkovi na prázdniny, a hned pospíchal do kuchyně za babičkou. Něco tam totiž náramně vonělo. Že by palačinky s rybízovou marmeládou? Honzík se vždycky olizuje až za ušima, když je jí, ale maminka je dělá jen zřídka. Zato babička, ta nikdy svého oblíbeného mlsouna nezklame.

„Honzíku, můžeš si na palačinky donést i meruňkovou marmeládu, jestli máš chuť,“ usmívala se babička na vnoučka.

Kdo by neměl? Honzík hned vystartoval směrem ke spížce, ale ouha – zmáčkl vypínač, něco uvnitř místnosti tichounce luplo, ale kde nic tu nic – světlo se nerozsvítilo.

Babička se usmála na rozpačitého vnoučka, který se díval trochu provinile a omlouval se, že za to nemůže, a zavolala na dědečka:

„Dědo, ve spížce nesvítí světlo. Můžeš se na to podívat?“

Děda si vzal kufřík s nářadím a šel do spíže. Honzík zbystřil. Děda a kufr s nářadím? To se tedy bude určitě dít něco zajímavého.

Děda šel nejprve na chodbu, něčím tam cvakl, pak se vrátil do spížky a začal z kufříku vytahovat různé věci. A pak – tuhle něco povolil, támhle to dotáhl, tohle vyměnil, tadyhle to složil – a potom šel znovu na chodbu, něčím tam cvakl a světlo se rozsvítilo.

„Dědo! Ono tě to poslouchá!“ obdivoval dědečka Honzík.

Děda se usmál: „Kdepak, Honzíku, to já musím poslouchat a dělat všechno, jak se má. Abys mohl pracovat s ‚elektrikou‘, musíš se hodně naučit a být opatrný. Jinak by mohlo být zle.“

Honzík se zamyslel: „Není to s tou elektřinou jako s ohněm? Víš, jak se říká – dobrý sluha, ale zlý pán…“

„Ano, tak trochu je…“

„Dědo, a odkud se ta elektřina vlastně bere? A proč se s ní musí tak opatrně?“

Dědeček se poškrábal na hlavě a pak řekl: „Pokud tě to, Honzíku, opravdu zajímá, tak si uděláme takový malý výlet, jen kousek za vesnici.“

„Tak jo!“ souhlasil s výletem nadšeně Honzík.

Palačinky se babičce jako obvykle povedly, Honzík si je ale neužíval jako jindy. Těšil se na výlet s dědou a hlavou se mu honila elektřina.

„Když nejde elektřina, nesvítí světlo a nemůžu se dívat ani na televizi ani hrát hry na počítači. No, to stejně nemůžu, protože mi to pořád zakazuje maminka,“ povídal Honzík.

Babička se přidala: „Nemrazí lednička ani mraznička a já musím přemýšlet co udělat s jídlem, aby se nezkazilo. Bez proudu nemáme teplou vodu. V zimě jsou pak problémy s plynovým a elektrickým topením. Sousedi mají elektrický sporák, tak nemůžou ani vařit. Také elektrické a mikrovlnné trouby bez elektřiny nefungují, ani mixéry, varné konvice, pračky, žehličky…“

„Taky řemeslníci, co mají nářadí na elektrický pohon, nemůžou pracovat – všechny vrtačky, brusky, míchačky… Výpadek elektřiny znamená problém všude – doma, v továrnách, ve školách, v nemocnicích, v dopravě… Dnes už si život bez elektřiny nedovedeme vůbec představit. Není to tak dávno, kdy bylo všechno jinak.“

Co se honí v náhonu?

Po svačině už dědeček a Honzík šli po polní cestě kolem řeky a děda vyprávěl: „Elektřinu musíme vyrobit a potom nějak dopravit do vesnice k jednotlivým domům. Vyrábí se v elektrárnách a podle způsobu, jak se vyrábí, pak nazýváme i elektrárny. Tak třeba v tepelné elektrárně se spaluje uhlí. V jaderné elektrárně dochází k jaderné reakci a ve vodní se využívá spádu vody. Pak jsou ještě elektrárny sluneční a větrné, které zase využívají sluneční svit a sílu větru. Větrné, vodní a sluneční elektrárny jsou pro přírodu šetrnější. My se teď podíváme do jedné malé vodní elektrárny. Pracuje v ní pan Jiskra, to je můj známý, snad nás tam na chvíli pustí.“