Upírske denníky 14

Tajný rituál

Aj v tlačenej verzii.

Objednať si môžete na stránke

www.fragment.sk

Ďalšie e-knihy v edícii:

Upírske denníky 1 – Prebudenie

Upírske denníky 2 – Súboj

Upírske denníky 3 – Zbesilosť

Upírske denníky 4 – Temnota

Upírske denníky 5 – Návrat

Upírske denníky 6 – Temné sily

Upríske denníky 7 – V moci tieňov

Upríske denníky 8 – Cesta z temnoty

Upríske denníky 9 – Tajomstvá

Upírske denníky 10 – Posadnutí démonmi

Upríske denníky 11 – Znovuzrodenie

Upírske denníky 12 - Fantóm

Upírske denníky 13 – Mesačná pieseň

Upríske denníky – Stefanove denníky 1: Zrodenie

Upírske denníky – Stefanove denníky 2: Túžba po krvi

Upírske denníky – Stefanove denníky 3: Pomsta

Upírske denníky – Stefanove denníky 4: Tiene minulosti

Upírske denníky – Stefanové denníky 5: Úkryt

Upírske denníky – Stefanove denníky 6: Spojenectvo

L. J. Smith

Upírske denníky – Tajný rituál – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

1

M ilý denníček!

V noci sa mi sníval strašný sen.

Všetko v ňom bolo tak ako pred niekoľkými hodinami. Znovu som bola v podzemnej sále spoločnosti Vitale. Ethan ma zvieral, na krku som cítila studený hrot jeho noža. Stefan s Damonom sa na nás pozerali, tváre ostražité, telá napäté, čakali na chvíľu, keď sa niektorý z nich bude môcť vrhnúť k nám a zachrániť ma. Vedela som však, že to nestihnú, že napriek ich nadprirodzenej rýchlosti ma Ethan podreže a zomriem.

Stefan mal v očiach obrovskú bolesť. Pukalo mi srdce, keď som si uvedomila, ako ho poznačí moja smrť. Nechcela som umrieť bez toho, aby sa Stefan dozvedel, že som si vybrala jeho, iba jeho – že som prekonala obdobie nerozhodnosti.

Ethan ma k sebe pritiahol ešte tuhšie, jeho ruka pripomínala oceľový pás, čo mi križoval hrudník. Do mäsa sa mi zabodol nôž.

Vzápätí z ničoho nič Ethan klesol na zem a nad ním stála Meredith. Vlasy jej viali, tvár mala plnú zúrivosti a odhodlania ako bohyňa pomsty, v zdvihnutej ruke držala bojovú palicu, ktorou mu práve prebodla srdce.

Mala to byť chvíľa radosti a úľavy. A v skutočnosti aj bola – chvíľa, keď som si uvedomila, že prežijem, že onedlho budem v bezpečí, v Stefanovom náručí.

No v sne to bolo inak. Meredith blyslo do tváre jasné biele svetlo. Mne bolo čoraz chladnejšie, telo mi mrzlo, všetky emócie sa premenili na smrteľný pokoj. Prichádzala som o svoju ľudskosť a na jej miesto sa dralo niečo iné… niečo tvrdé, neohybné.

Uprostred boja som zabudla, čo mi James povedal – že rodičia ma prisľúbili Strážkyniam a ja som odsúdená stať sa jednou z nich. Prišli si po mňa.

V tej hrôze som sa prebudila.

Elena Gilbertová prestala písať, nadvihla pero nad stránku svojho denníka a vôbec sa jej nežiadalo pokračovať. Bála sa, že ak to, čo ju najväčšmi desí, vyjadrí slovami a zapíše, celá hrôza bude ešte skutočnejšia.

Poobzerala sa po internátnej izbe, svojom novom domove. Kým spala, Bonnie a Meredith prišli aj odišli. Po Bonnie zostala neustlatá posteľ a na stole prázdne miesto po notebooku. Meredithina polovica izby, zvyčajne puntičkársky uprataná, vypovedala o únave svojej obyvateľky. Krvou postriekané oblečenie, ktoré mala na sebe počas boja s Ethanom a s jeho upírskymi prisluhovačmi, ležalo na zemi. Zbrane sa váľali na posteli, ale iba v jednom rohu, akoby sa mladá zabijačka upírov ledva zvalila na lôžko, odtisla ich a hneď zaspala.

Elena vzdychla. Možnože Meredith by ju teraz pochopila. Meredith vie, aké to je, mať predurčený osud a zistiť, že vlastné sny a nádeje v konečnom dôsledku vôbec nič neznamenajú.

Lenže Meredith svoj osud prijala. Zabíjať netvorov a ochraňovať nevinných sa stalo jej vášňou, zmyslom jej života.

Elena si trpko pomyslela, že jej osud takú radosť neprinesie.

Nechcem byť Strážkyňa, napísala. Strážkyne mi zabili rodičov. S tým sa asi nikdy nevyrovnám. Nebyť tých strašných bytostí, moji rodičia by boli nažive a ja by som sa nemusela stále obávať o život tých, ktorých milujem. Strážkyne veria v jedno jediné: poriadok. Neveria v spravodlivosť ani v lásku.

Nechcem byť taká. Nikdy nechcem byť jednou z nich.

No mám vari na výber? James rozprával, ako keby ma premena na Strážkyňu nutne očakávala. Akoby som sa jej nemohla vyhnúť. Prejavia sa nové schopnosti a ja sa zmením. Budem pripravená na hocičo strašné, čo sa potom prihodí.

Elena si opakom ruky pošúchala tvár. Aj po dlhom spánku ju pálili oči.

Ešte som to nikomu nepovedala, písala ďalej. Meredith a Damon vedia, že po stretnutí s Jamesom som bola rozrušená, netušia však, čo som sa od neho dozvedela. V noci sa toho toľko odohralo, že som im to jednoducho nestihla vyrozprávať.

Musím to prebrať so Stefanom. Viem, že po rozhovore s ním mi to všetko bude pripadať… znesiteľnejšie.

No bojím sa mu to povedať.

Keď sme sa my dvaja so Stefanom rozišli, Damon mi ukázal, akú mám pred sebou voľbu. Jedna cesta viedla do denného svetla, k možnosti, že budem normálne dievča, ktoré môže žiť takmer normálny, takmer ľudský život. So Stefanom. Druhá cesta viedla do noci, k prijatiu nadprirodzenej Sily, k dobrodružstvu a vzrušeniu, aké sa skrýva v tme. S Damonom.

Vybrala som si svetlo a Stefana. No ak som odsúdená stať sa Strážkyňou, môžem sa vyhnúť temnej ceste, ceste Sily? Stanem sa bytosťou, ktorá dokáže robiť niečo nemysliteľné – brať druhým život? Aj takým čistým a láskyplným ľuďom, ako boli moji rodičia? Ak budem Strážkyňa, môžem byť vari aj normálne dievča?

Elenu z myšlienok vytrhol štrkot kľúča vo dverách. Zatvorila denník do zamatových dosiek a rýchlo ho zasunula pod matrac.

„Ahoj,“ pozdravila, len čo vošla Meredith.

„Ahoj,“ usmiala sa Meredith. Tmavovlasé dievča určite nemohlo spať dlhšie než niekoľko hodín – Meredith sa so Stefanom a s Damonom vybrala na lov upírov aj po tom, čo sa Elena uložila do postele, a odišla z izby skôr, než sa Elena prebudila –, no predsa vyzerala veselo a sviežo. Sivé oči jej žiarili, olivovú pokožku na lícach ešte skrášľoval rumenec.

Elena zahnala úzkosť a usmiala sa na ňu.

„Celý deň zachraňuješ svet, superhrdinka?“ mierne ju podpichla.

Meredith pohla elegantným obočím. „Mimochodom,“ povedala, „v skutočnosti práve idem z knižnice. Konkrétne z čitárne. Ty nemáš žiadne termíny seminárnych prác?“

Elena vytreštila oči. Pri tom všetkom, čo sa dialo, takmer zabudla na štúdium. Dosiaľ sa jej prednášky a semináre pozdávali a na strednej škole patrila medzi najlepšie študentky, no v poslednom čase musela riešiť hlavne iné veci. Naozaj nemá niečo odovzdať?

A záleží na tom? Tá myšlienka ju ťažila a znechucovala. Ak sa mám stať Strážkyňou, je jedno, či vyštudujem vysokú školu.

„No tak!“ Meredith si jej prekvapenie a zmätok zle vysvetlila. Položila jej ruku na plece a stisla ju silnými prstami. „Netráp sa. Všetko zvládneme.“

Elena sťažka preglgla a prikývla. „Jasné,“ vzdychla a donútila sa usmiať.

„No máš pravdu, v noci som s Damonom a so Stefanom trochu zachraňovala svet,“ takmer ostýchavo pokračovala Meredith. „V lese na kraji areálu sme zabili štyroch upírov.“ Z postele opatrne zdvihla bojovú palicu a zovrela ju v pästi – uprostred, kde netrčali žiadne ostne. „Je to fakt dobrý pocit,“ priznala. „Konečne môžem uplatniť svoj výcvik. Robím to, pre čo som sa narodila.“

Elena sa mykla. Je niečo, pre čo som sa narodila ja? No musela ešte Meredith niečo povedať – niečo, čo nepovedala v noci. „Aj mňa si zachránila,“ riekla prosto. „Ďakujem.“

Meredith sa usmiali oči. „V pohode, rado sa stalo,“ milo prehodila. „Potrebujeme ťa a ty to vieš.“ Otvorila dlhé úzke puzdro na bojovú palicu a zbraň vložila dnu. „V knižnici sa mám stretnúť so Stefanom a s Mattom. Radi by sme z podzemia vyniesli tie telá. Bonnie povedala, že to jej zaklínadlo dlho nevydrží. Je tma, mali by sme sa zbaviť mŕtvol.“

Elenu pichlo pri srdci. „Čo ak sa medzitým vrátili ostatní upíri?“ spýtala sa. „Matt spomínal, že je tam zrejme viac ako len jeden vchod.“

Meredith mykla plecom. „Preto si beriem palicu. Ethanových upírov nezostalo veľa a väčšinou sú to nováčikovia. So Stefanom ich dáme do laty.“

„Damon s vami nepôjde?“ spýtala sa Elena a zišla z postele.

„Myslela som, že zase chodíš so Stefanom,“ povedala Meredith a venovala priateľke spýtavý pohľad.

„Isteže chodím.“ Elene do líc stúpla krv. „No, aspoň si myslím, že je to stále tak. Snažím sa… neurobiť nič také, čo by nám vzťah znovu pokazilo. S Damonom sme naozaj iba priatelia. Vieš, spomínam ho preto, lebo predtým bol na love upírov s vami, nie? Nehovorila si mi to?“

Meredith si vydýchla. „Áno, bol s nami,“ ľútostivo odvetila. „Videla som na ňom, ako si užíva boj, ale potom, postupne bol čoraz tichší a zdalo sa mi, že je…“ Zaváhala. „Neviem, možno sa len unavil.“ Meredith pokrčila plecami a nahodila veselší tón. „Veď poznáš Damona. Pomáha, ale tak, ako si to predstavuje on.“

Elena si vzala bundu a povedala: „Idem s tebou.“ Chcela vidieť Stefana, chcela byť s ním a bez Damona. Ak má vykročiť na svetlú cestu spolu so Stefanom – bez ohľadu na to, či z nej bude Strážkyňa –, musí mu odhaliť svoje tajomstvá. Nech Stefan vie, že pred ním nič neskrýva.

Keď Elena a Meredith prišli do knižnice, našli tam Stefana s Mattom. Chalani čakali v prázdnej miestnosti, ktorá bola na dverách označená nápisom Rešerše. Stefan pozrel Elene do očí, mierne a vážne sa usmial, a ona sa náhle začala ostýchať. Za posledné týždne mu spôsobila veľa trápenia a tak zriedka bývali spolu, až to teraz vyznievalo, akoby začínali odznova.

Matt stál vedľa neho s veľkou baterkou v ruke. Vyzeral strašne. Bledá, prepadnutá tvár, pochmúrny pohľad utrápených očí. Ostatní vnímali zničenie spoločnosti Vitale ako víťazstvo nad upírmi. Lenže tí upíri boli Mattovi priatelia. Kým Ethana považoval za človeka, obdivoval ho. Elena kradmo pristúpila k Mattovi a stisla mu ruku, aby ho ubezpečila, že ho chápe. Cítila, ako zmeravel, no potom sa k nej posunul.

„Ide sa dole,“ vyhlásila veliteľským tónom Meredith. Spolu so Stefanom zrolovali malý koberec uprostred miestnosti, pod ktorým sa skrývali padacie dvere. Ešte stále sa na nich povaľovali roztrúsené byliny, ktoré mali pomôcť zaklínadlu, čo Bonnie v noci chvatne použila na uzamknutie tohto východu. Trochu ich prekvapilo, ako ľahko poklop nadvihli. Zaklínadlo sa očividne vyčerpalo a prestalo pôsobiť.

Všetci štyria zbehli dolu schodmi a Elena sa zvedavo poobzerala. V noci ich hnala panika a zúfalá nutnosť zachrániť Stefana. Ona si v tej hrôze sotva stihla všimnúť okolie. Teraz videla, že prvé schodisko je drevené, dosť obyčajné a uvoľnené. Dole ich čakali priestory plné regálov s knihami.

„Aha, knižničné sklady,“ zamrmlala Meredith. „Dobré maskovanie.“

Druhé schodisko bolo podobné tomu prvému, no keď Elena vystúpila na prvý stupienok, nezachvel sa jej pod nohou. Aj zábradlie bolo pod jej dlaňou hladšie, a keď zišli dolu, uvideli dlhú prázdnu chodbu, ktorá sa tiahla do obidvoch smerov a strácala sa v tme. Bolo tu chladno, a keď nakrátko zaváhali, Elena sa striasla. Impulzívne vložila ruku do Stefanovej a spolu schádzali po treťom schodisku – ešte nižšie. Stefan na ňu nepozrel, pohľad upieral len na schody, ale po chvíli jej pokojne stisol prsty. Pri tom upokojujúcom dotyku ju konečne opustilo napätie. Všetko bude v poriadku, pomyslela si.

Tretie schodisko bolo celkom pevné a vyrobené z nejakého ťažkého tmavého dreva, ktorého lakovaný povrch sa jagal v slabom svetle. Zábradlie bolo ozdobne vyrezávané, plné záhadných tvarov. Elene sa zdalo, že zazrela hadiu hlavu, potom štíhle telo utekajúcej líšky a ešte ďalšie siluety, ktoré však v tej rýchlosti nespoznala.

Pod schodiskom ich očakávali dvojkrídlové dvere, tiež komplikovane zdobené drevorezbou. Za nimi bola sála, kde sa stretávali členovia spoločnosti Vitale. Rovnaké motívy, aké zazreli na zábradlí, krášlili povrch týchto dvier: utekajúce zvieratá, skrútené hady, komplikované mystické znaky. Uprostred jedného i druhého krídla dverí sa nachádzalo veľké štylizované písmeno V.

Dvere boli zamknuté na reťaz, presne tak, ako ich zanechali. Stefan vystrel voľnú ruku, ktorou nedržal Elenu, a poľahky reťaz strhol, až sťažka zadunela o drevo. Meredith prudko roztvorila dvere.

Do nozdier im udrela ťažká medená aróma krvi. Tá miestnosť páchla smrťou.

Mattovi sa ruka s baterkou ani nezachvela, kým Meredith hľadala elektrický vypínač na stene. Keď ho našla, scéna pred nimi sa vynorila z tmy: oltár ležal na boku, o dva metre ďalej sa váľala rozbitá miska, v ktorej mala byť krv. Vyhasnuté fakle zanechali na stenách dlhé čierne stopy po mastnom dyme. A v kalužiach lepkavej, napoly zaschnutej krvi ležali telá upírov. Niektoré mali vydrapené hrdlá – dielo Stefanových a Damonových tesákov. Iné mŕtvoly niesli stopy po bodnutí Meredithinou bojovou palicou. Elena sa s obavou pozrela na Mattovu bledú tvár. Počas boja tu nebol, tú masakru nevidel. Pritom on týchto ľudí, vlastne bývalých ľudí, poznal. Teraz ich videl ležať mŕtvych v miestnosti, ktorú pripravili na slávnosť.

Matt pomaly prechádzal pohľadom okolo seba a ohryzok mu len tak poskakoval, ako sťažka pregĺgal. Po chvíli sa ozval priškrteným hlasom: „Kde je Ethan?“

Elenine oči zaleteli na miesto pred oltárom, kde jej Ethan, vodca upírov zo spoločnosti Vitale, takmer prerezal hrdlo nožom. Na miesto, kde ho Meredith zabila svojou palicou. Teraz sa Meredith vydral z hrdla prekvapený zvuk.

Dlážka stmavla od Ethanovej krvi, jeho telo však zmizlo.

2

Teplá krv so sladkou chuťou túžby naplnila Damonovi ústa a rozpálila všetky zmysly. Jednou rukou pohladil hebké zlaté vlasy dievčaťa a perami sa ešte nástojčivejšie prisal k jej belostnému hrdlu. Cítil, ako jej pod pokožkou pulzujú žily v pravidelnom rytme, ktorý určovalo jej srdce. Hlbokými, smädnými dúškami nasával tú životnú esenciu.

Prečo s tým vlastne prestal?

Áno, poznal odpoveď. Prestal kvôli Elene. Tento rok robil všetko len kvôli nej.

Samozrejme, že z času na čas použil svoju upírsku Silu, aby ňou opantal obete a zmenil ich strach na ochotu. No zakaždým ho pri tom sprevádzal nepríjemný pocit, že Elena by ho odsúdila. Cítil karhavý pohľad jej modrých očí, vážnych a takmer vševidiacich, očí, ktoré ho zhodnotia a nájdu jeho nedostatky. Nebude pre ňu dosť dobrý, rozhodne nie v porovnaní s jeho mladším bratom, zbabelcom, čo vie pohrýzť akurát tak vevericu.

A keď sa zdalo, že Elena a Stefan spolu navždy skončili, že Damon azda predsa získa svoju zlatú princeznú, práve vtedy prestal piť čerstvú krv. Namiesto toho sa sýtil len studenou krvou darcov z nemocnice. Bola bez chuti. A dokonca vyskúšal aj zvieraciu krv, ktorá udržiavala nažive jeho brata. Pri tej spomienke sa Damonovi zdvihol žalúdok a rýchlo si logol lahôdkovej krvi tohto dievčaťa.

Áno, toto znamená byť upírom: upír musí pohlcovať život, ľudský život, aby uchoval ten vlastný, nadprirodzený. Všetky ostatné náhrady – mŕtva krv v sterilných vrecúškach alebo odporná krv zvierat – robia z upíra biedny tieň, oberajú ho o nadprirodzené schopnosti.

Damon na to už nikdy nezabudne. Predtým blúdil, teraz našiel cestu.

Dievča sa mu v náručí pohlo, spýtavo zamrnčalo a on k nej vyslal ďalšiu dávku upírskej Sily, aby utlmil jej odpor a vrátil ju do stavu vláčnej poslušnosti. Ako sa volá? Tonya? Tabby? Tally? To je jedno. Aj tak jej neublíži. Určite nezanechá trvalé následky. Už veľmi dávno neublížil nikomu, od koho pil krv – aspoň nie veľmi a nie vtedy, keď mal jasnú hlavu. Dievčina vyjde z lesa, vráti sa do domu svojho sesterstva a zostane jej len mierny závrat a nejasná spomienka na večer, ktorý strávila fascinujúcim rozhovorom. Akurát si nebude vedieť vybaviť tvár mladého muža, s ktorým sa zhovárala.

Áno, dievča to prežije.

A čo ak si ju aj vybral pre jej zlaté vlasy a modré oči, pre smotanovú pokožku, ktorou mu pripomínala Elenu? No a? To je len a len jeho vec.

Konečne ju pustil, podoprel ju, aby nespadla, a viedol ju ďalej. Bola chutnučká – samozrejme, jej krv sa nemohla porovnávať s Eleninou, s jej nekonečne sýtou, omamnou arómou –, ale ak by dnes večer vypil viac, nebolo by to múdre.

A bola aj pekná. Starostlivo jej upravil vlasy na pleciach, aby zakryl stopy na krku. Ona ho nechápavo pozorovala a omámene žmurkala.

Akurát tie oči sú iné, dočerta. Mali by byť tmavšie, chýba im jedinečný lazuritový odtieň. A nie sú orámované hustými mihalnicami. A vlasy, ešte aj tie, keď sa na ne lepšie zahľadel, sú očividne odfarbené. Peroxidová blondína.

Dievča sa váhavo, neisto usmialo.

„Mala by si sa vrátiť do svojej izby,“ povedal jej Damon. Vyslal k nej lúč upírskej Sily a pokračoval: „Neskôr si na mňa už nebudeš pamätať. Zabudneš na to, čo sa stalo.“

„Mala by som sa vrátiť,“ vytisla zo seba hlasom, ktorý sa ani trochu nepodobal na Elenin. Bol inak posadený, mal inú rezonanciu a študentka hovorila celkom iným tónom. „Môj priateľ na mňa čaká,“ doložila.

V tom okamihu Damon pocítil, ako sa v ňom niečo prelomilo. Vzápätí strhol dievča znovu do náručia. Drsne, bezohľadne jej zaťal zuby do krku a zúrivo chlípal jej horúcu krv. Trestám ju, uvedomil si. A veľmi sa mi to páči.

Už sa ju nenamáhal omámiť upírskou Silou, takže vrieskala a mykala sa, päsťami ho bila po chrbte. Damon jej jednou rukou zovrel obe zápästia a tesákmi šikovne prechádzal sprava doľava, aby rozšíril ranu na krku, aby mohol piť viac a rýchlejšie. Jej pohyby slabli, až sa mu napokon v náručí zatackala.

Keď ochabnuto odvisla, pustil ju a sťažka dopadla na zem.

Chvíľu stál a obzeral sa, očami pátral v tmavom lese, napínal sluch a počúval cvrčky. Dievča mu nehybne ležalo pri nohách. Hoci už vyše päť storočí nepotreboval dýchať, teraz lapal po dychu a takmer sa mu krútila hlava.

Siahol si na pery a z prstov mu odkvapla tmavočervená krv. Už veľmi dávno sa takto neodtrhol z reťaze. Možno aj niekoľko sto rokov sa mu darilo ovládať. Pozrel na telo, ktoré sa na zemi stále nepohlo. Dievča odrazu vyzeralo veľmi drobné, tvár malo prázdnu, no akosi slávnostne zmeravenú, tmavé mihalnice sa odrážali od bledých líc.

Damon si nebol istý, či je nažive, alebo zomrela. A uvedomil si, že to radšej nechce zistiť.

Cúvol od dievčaťa, náhle plný nezvyčajnej neistoty, potom sa zvrtol a bez jediného zašuchotania sa rozbehol temným lesom. Už počúval len buchot vlastného srdca.

Damon si vždy robil, čo chcel. Cítiť výčitky svedomia za niečo, čo je upírom prirodzené, to by skôr hrozilo Stefanovi. No kým utekal, v bruchu sa mu prebudil neznámy pocit, dorážal doňho a čoraz väčšmi sa ponášal na vinu.

„Hovorili ste, že Ethan je mŕtvy!“ ozvala sa Bonnie. Meredith sa vedľa nej mykla a malá čarodejnica si zahryzla do jazyka. Jasné, že Meredith berie Ethanovo zmiznutie – a možnosť, že prežil – osobne. Zabila ho alebo o tom aspoň bola presvedčená. Meredith mala zrazu uzavretú, nečitateľnú tvár. Neodrážala vôbec žiadne myšlienky a pocity.

„Mala som mu pre istotu odseknúť hlavu,“ povedala Meredith a baterkou zasvietila z jednej strany kamennej chodby na druhú. Bonnie nemo prikývla a uvedomila si niečo, čo mala vedieť skôr: Meredith sa hnevá.

Meredith jej zatelefonovala, že Ethan je preč, práve keď sa Bonnie a Zander stretli pri večeri v školskej jedálni. Bolo to príjemné skromné rande: burger, kola, hranolčeky. Tie jej Zander šikovne kradol z taniera a pod stolom jej medzi mocnými nohami stískal štíhle lýtko.

A teraz sú zrazu tu, ona aj Zander, v kamenných chodbách pod areálom univerzity hľadajú upírov spolu s Meredith a Mattom. Elena a Stefan robia to isté nad zemou, v lese okolo areálu. To teda nie je najromantickejší spôsob, ako osláviť obnovenie vzťahu, pomyslela si Bonnie a rezignovane pokrčila plecami. Na druhej strane, hovorí sa, že je dobré, keď sa vzťah posilňuje spoločnými koníčkami.

Matt kráčal z druhej strany pri Meredith, nemo zatínal zuby, upieral oči pred seba do tmy. Bol stelesnením odhodlania. A Bonnie ho ľutovala. Všetky stresy, ktoré pociťujú aj ostatní, sú preňho určite stokrát horšie.

„Ideš do toho s nami, Matt?“ spýtala sa ho Meredith, akoby kamarátke čítala myšlienky.

Matt vzdychol a jednou rukou si pomasíroval šiju, akoby mal stuhnuté a napäté svaly. „Hej, idem do toho s vami.“ Zmĺkol a nadýchol sa. „Ja len…“ Znovu stíchol a znovu prehovoril: „Ja len, že niektorým by sa možno dalo pomôcť, nie? Stefan by ich mohol naučiť, ako môže upír existovať bez toho, aby ubližoval ľuďom. Veď aj Damon sa zmenil, nie? A Chloe…“ Líca mu od rozrušenia očerveneli. „Nik z nich si takýto koniec nezaslúži. Vôbec nevedeli, do čoho idú.“

Bonnie už predtým počula, že Matt sa priatelil so sympatickou Chloe, až teraz si však uvedomila, že k nej cítil omnoho viac ako priateľstvo. Strašné, vzdychla v duchu, že Meredith možno palicou prebodla dievčinu, do ktorej sa Matt len prednedávnom zamiloval. A ešte strašnejšie je, že to možno bolo jediné správne riešenie.

Zanderovi sa do očí vkradol zamyslený výraz a Bonnie si uvedomila, že myslí na to isté. Vzal ju za ruku, zovrel ju štíhlymi mocnými prstami a Bonnie sa k nemu nakrátko pritisla.

Keď však zabočili za ohyb chodby, Zander ju z ničoho nič pustil a zastal si pred ňu, akoby ju musel chrániť. Meredith zdvihla bojovú palicu. Bonnie si o sekundu neskôr ako ostatní všimla dve postavy, ktoré stáli pri stene, spojené v objatí. Už sa však od seba odlúčili. Nie, vlastne to nebolo objatie milencov, zišlo jej na um. To je zovretie, ktorým upír bráni obeti, aby utiekla. Matt zastal ako soľný stĺp, vytreštil oči na príšernú dvojicu a z hrdla sa mu vydral prekvapený ston. Vzápätí sa ozvalo vrčanie, v tme sa zablysli biele zuby a upírka, dievčina rovnako nízka ako Bonnie, surovo odsotila svoju obeť. Mladý muž jej klesol k nohám.

Bonnie vykročila spoza Zandera a ostražito pozorovala upírku, ktorá sa prikrčila vedľa steny. Nevedomky sa mykla, keď ju prebodol pohľad tej dravej bytosti, tmavé oči plné zúrivosti. Nespomalila však, prešla k obeti, kľakla si a nahmatala chlapcovi pulz. Srdce mu bilo pravidelne, ale dosť silno krvácal a Bonnie si stiahla bundu, aby mu mohla pritisnúť látku na krk. Ruky sa jej triasli a sústredene sa pokúšala upokojiť – nech spraví to, čo musí. Videla, ako sa mladému mužovi pod zatvorenými viečkami pohybujú oči. Vyzeralo to, že uviazol v zlom sne. Stále zostával v bezvedomí.

Dievčina – nie, upírka, pripomenula si Bonnie – teraz uprela pohľad na Meredith a telo sa jej naplo, pripravené buď na súboj, alebo na útek. Meredith spravila ešte krok dopredu a upírka cúvla, ešte väčšmi sa prikrčila, zahnaná do kúta. Meredith zdvihla bojovú palicu nad hlavu a namierila jej hrot na hrudník dievčaťa.

„Počkajte,“ zachripela tá bytosť a vystrela k nim ruky. Pozrela za Meredith, možno si až teraz všimla, že je tam aj Matt. „Matt,“ oslovila ho. „Prosím, pomôž mi.“ Nástojčivo naňho pozerala a očividne sa sústreďovala. Prekvapenej Bonnie došlo, že upírka sa pokúša použiť svoje nadprirodzené schopnosti, aby Matta prinútila poslúchnuť. Nezaberalo to, zatiaľ ešte nemala takú upírsku Silu. Po chvíli sa jej oči obrátili stĺpkom a upírka klesla pri stene na zem.

„Beth, naozaj ti chceme dať šancu,“ oslovil Matt upírku. „Nevieš, čo sa stalo s Ethanom?“

Dievčina dôrazne pokrútila hlavou, až jej okolo tváre zaviali dlhé vlasy. Pozerala raz na Meredith, raz do chodby za sebou a pomaly sa bokom posúvala preč. Meredith ju nasledovala, priskočila k nej a oprela jej hrot palice o hrudník.

„Nemôžeme ju len tak zabiť,“ zastavil ju Matt. V hlase sa mu ozvalo zúfalstvo. „Nie je to jediná možnosť.“ Meredith si pohoršene odfrkla a spravila ešte ďalší krok k upírke. Beth, ako ju oslovil Matt, nemo vycerila zuby.

„Momentík,“ ozval sa Zander, prekročil telo stále zamdletého mladíka a prešmykol sa popri Bonnie. Kým Bonnie pochopila, čo sa to deje, Zander odtiahol Beth od Meredith a pritisol ju ku kamennej stene.

„Čo to má byť?“ podráždene namietala Meredith, no potom sa zháčila. Zander uprene hľadel Beth do očí, tvár mal plnú vážnosti i pokoja. Beth mu opätovala pohľad, nepokojné oči jej znehybneli, zhlboka dýchala.

„Vieš, kde je Ethan?“ mierne, ticho sa spýtal Zander a Bonnie sa zazdalo, akoby pomedzi nich vyšľahol záchvev neviditeľnej Sily.

O sekundu sa z tváre mladej upírky vytratilo napätie aj všetok výraz. „Schováva sa v zabezpečenom dome, ktorý je na konci týchto chodieb,“ odpovedala ospanlivým tónom.

„A sú s ním aj ostatní upíri?“ pokračoval Zander vo vypočúvaní a ani na okamih jej neprestal pozerať do očí.

„Sú,“ prikývla. „Všetci sú tam s ním až do rovnodennosti. Potom sa splnia všetky Ethanove nádeje.“

To bude o dva dni, pomyslela si Bonnie. Od svojich druhov už vedela, že Ethan sa chystá vzkriesiť Klausa, jedného zo starých, pôvodných upírov. Pri tej myšlienke ju striaslo. Klaus bol skutočná príšera, jeden z najstrašidelnejších zjavov, aké kedy videla. No dokážu to? Ethan nezískal Stefanovu ani Damonovu krv, bez ktorej je vzkriesenie nemožné. Alebo je to inak?

„Spýtaj sa jej, ako je ten dom zabezpečený,“ zapojila sa do výsluchu aj Meredith.

„Ako sa dá k Ethanovi dostať?“ spýtal sa Zander.

Beth prudko mykla hlavou, akoby neviditeľný bábkar potiahol za šnúrky, ktoré ju ovládali. „Nik sa k nemu nedostane,“ vyhlásila rovnako monotónnym hlasom ako predtým. „Je dobre ukrytý a každý z nás by zaňho položil život.“

Meredith prikývla. Zrejme premýšľala, na čo sa treba ešte spýtať, keď sa ozval Matt. „Môžeme ju zachrániť?“ spýtal sa a bolesť v jeho hlase bola taká zreteľná, až Bonnie ľútostivo prižmúrila oči. „Možno keby nebola taká hladná…“

Zander sa ešte silnejšie sústredil na Beth a Bonnie opäť pocítila, ako z neho vystrelil záblesk Sily. „Chceš ubližovať ľuďom, Beth?“ ticho sa spýtal.

Beth sa zachichotala, bol to temný, sýty smiech, hoci na tvári sa jej nepohol ani sval. Ten smiech bol prvým prejavom emócie, odkedy ju Zander podrobil svojej vôli a prinútil hovoriť pravdu. „Nechcem ubližovať. Chcem zabíjať,“ vyhlásila s drsným pobavením. „Ešte nikdy som sa necítila taká plná života.“

Zander cúvol, obratný a graciózny ako šelma. V rovnakej chvíli sa plavne vrhla dopredu Meredith a ostrým koncom bojovej palice prebodla Beth srdce.

Odporný zvuk trhajúceho sa mäsa, potom Beth bez jediného zastonania padla na zem. Ticho prerušil až Matt – útrpne lapal po dychu. Bonnie si všimla, že mladík na zemi sa pomrvil a obrátil hlavu zboka nabok. Bonnie ho automaticky potľapkala voľnou rukou, ktorou mu nestláčala ranu na krku. „To bude dobré,“ zašepkala.

Meredith sa vzdorovito obrátila tvárou k Mattovi. „Musela som to spraviť.“

Matt sklonil hlavu a spustil plecia. „Viem,“ vzdychol. „Ver mi, že to viem. Len je to…“ Prestúpil z nohy na nohu. „Ale predtým, než sa jej to stalo, bola to normálna milá baba.“

„Je mi to ľúto,“ ticho povedala Meredith a Matt prikývol, no stále sa pozeral do zeme. Potom sa Meredith obrátila k Zanderovi. „Čo to malo byť?“ spýtala sa ho. „Ako si ju donútil odpovedať?“

Zander sa mierne začervenal. „Nuž, vieš,“ pokrčil plecom, akoby sa trochu hanbil, „my pôvodní vlkolaci máme takú schopnosť, samozrejme, musíme ju trénovať. Dokážeme z ľudí vytiahnuť pravdu. Aj z neľudí. Nezaberie to na každého, ale stálo to za pokus.“

Bonnie sa naňho spýtavo zadívala. „Nič si mi o tom nepovedal.“

Zander si k nej kľakol a ponad mladíka, ktorý stále v bezvedomí ležal na zemi, sa na ňu pozrel. Úprimne, bez bočných úmyslov. „Prepáč,“ povedal. „Neuvedomil som si, že ti to mám spomenúť. Je to jedna z tých podivných vecí, ktoré my vlkolaci robievame.“

Obeť na zemi krvácala už menej a Bonnie sa posadila na päty. Zander nadvihol obočie, s nádejou očakával, čo ona na to, a Bonnie sa po chvíli usmiala. V duchu si sľúbila, že rozhodne zistí, čo sú to tie ďalšie „podivné veci“.

„Taká schopnosť sa ti určite neraz zíde,“ milo prehodila a Zander sa naradovane usmial od ucha k uchu.

Meredith si odkašlala. Stále pozorovala Matta a z očí jej nezmizol súcit, prehovorila však, akoby sa nič nestalo. „Mali by sme čím skôr zhromaždiť všetkých, čo sú na našej strane. Ak sa Ethan ešte stále pokúša vzkriesiť Klausa, potrebujeme vymyslieť plán. A to hneď.“

Klaus. Kamenná dlažba, na ktorej Bonnie kľačala, odrazu chladila ako ľad. Klaus stelesňoval temnotu, násilie a strach. Keď s ním bojovali vo Fell’s Church, podarilo sa im ho poraziť len vďaka nadprirodzenému zásahu – proti Klausovi povstala celá miestna armáda duchov. Taký zázrak už nezopakujú. Tak čo urobia? Bonnie zatvorila oči, od hrôzy sa jej zakrútila hlava. Veľmi živo si vedela predstaviť, ako sa spod nich dvíha tma, hustá, dusivá, ako sa ich chystá pohltiť. Blížilo sa k nim niečo zlé.

3

Elena si preplietla prsty so Stefanovými a aj tento jemný dotyk ju naplnil šťastím. Cítila sa, akoby spolu neboli už veľmi dávno. Naozaj, už dlho sa neocitla tak blízko pri Stefanovi, aby sa ho mohla dôverne dotýkať. Celý večer využívala drobné príležitosti, aby sa oňho aspoň oprela, prešla mu palcom po hánkach, jednou rukou ho objala okolo pása, ukazovákom ho šibalsky poláskala na kľúčnej kosti. Nevedela sa tých dotykov nabažiť. Bola by spravila hocičo, len aby ešte lepšie precítila tú prostú radostnú skutočnosť, že Stefan je konečne s ňou.

Bola príjemne teplá noc a pod nohami mali mäkký mach. V korunách lesných stromov ševelil vánok a cez konáre sa im občas naskytol pohľad na hviezdy. Malo to v sebe všetky prvky romantickej nočnej prechádzky – okrem tej maličkosti, že pátrali po stopách krvilačných upírov.

„Nič necítim,“ povedal Stefan. Stále ju držal za ruku, no v tmavozelených očiach mal neprítomný výraz a Elena vedela, že svojou upírskou Silou prečesáva les. „Necítim ani upírov, ani nikoho, kto by trpel bolesťou či strachom. Aspoň pokiaľ to viem odhadnúť. Nemyslím si, že by nablízku vôbec niekto bol.“

„Aj tak by sme mali hľadať ďalej. Len pre istotu,“ nástojila Elena a Stefan prikývol. Aj jeho Sila mala svoje obmedzenia – vedel sa pred ňou ukryť niekto, kto bol omnoho mocnejší ako on a zároveň niekto príliš slabý by možno neupútal jeho pozornosť. Potom boli iné tvory, napríklad vlkolaci, ktoré vôbec nedokázal vycítiť.

„Viem, že pri tom všetkom, čo sa deje, by som na to nemala myslieť,“ šeptom sa priznala Elena. „No všetko sa to zbehlo tak rýchlo. Ak Ethan oživí Klausa… tak asi nemáme veľa času.“

Stefan jej pustil ruku a pohladil ju po tvári, zľahka jej prešiel končekmi prstov po lícach a po obočí, palcom sa jej dotkol pier. Oči mu potemneli od náruživosti a ona sa usmiala. Konečne ju pobozkal. Najskôr jemne.

Ach, pomyslela si Elena. A potom: Áno.

Akoby čakal na jej súhlas, Stefan ju bozkával čoraz vášnivejšie. Jemne jej zovrel rukou vlasy a spolu cúvali, až sa ocitla chrbtom opretá o strom. Na nahých pleciach ju poškriabala drsná kôra, ale jej to bolo jedno. Elena stále nenásytne bozkávala Stefana.

To je ono, pomyslela si. Je to ako návrat domov. A pocítila silu Stefanovho súhlasu a jeho lásky.

Áno, pomyslel si on. A potom: Ešte.

Mysle sa im prepojili a Elena sa uvoľnila, vplietla sa do dôverne známej špirály Stefanových myšlienok a emócií. Našla tam lásku – pevnú, neochvejnú, stálu – a tiež ako nezahojenú sinku stále prítomnú bolesť za časom, ktorý stratili. Najsilnejšia však bola radostná úľava. Nevedel som, ako budem bez teba žiť, vyslal k nej myšlienku Stefan. Nemohol by som žiť večne a vedieť, že už nie si moja.

Pri myšlienke na večnosť Elenou prenikla úzkosť. Pre Stefana bola večnosť nevyhnutná – ak nezahynie násilnou smrťou. Bude žiť, stále mladý a krásny, stále osemnásťročný. A Elena? Zostarne a zomrie s ním, večne mladým po boku? Nepochybovala o tom, že nech sa stane čokoľvek, Stefan ju neopustí.

Boli aj iné možnosti. Už raz bola upírkou a trpela, pretože sa musela odlúčiť od ľudských priateľov a rodiny, ocitla sa mimo sveta živých. Vedela, že taký život by jej Stefan neželal. No tú možnosť mala stále otvorenú, len o nej nikdy nehovorili.

Spomenula si na fľašku, ktorú doma ukryla do šatníka, a potom sa tej myšlienky zľakla. Strážkyniam ukradla jedinú fľašku s vodou nesmrteľnosti, keď spolu s priateľmi putovali po Temnom rozmere. Existencia tej fľašky a možnosť voľby, ktorú jej ponúkala, jej nikdy celkom nezišli z mysle. Zatiaľ však nebola pripravená urobiť nezvratné rozhodnutie a vzdať sa života smrteľníčky. Zatiaľ.

Stále rástla, rozvíjala sa a menila. Chce zostať po celý zvyšok života taká, aká je teraz? Je plná chýb, neukončená. Ak sa napije vody večného života alebo ak sa stane upírkou, zavrie si dvere, ktoré ešte zavrieť nechce. Ešte potrebuje byť človekom. Zabolelo ju srdce pri myšlienke, či aj teraz skutočne zostane človekom. Môže zostať človekom? Ak sa musí stať Strážkyňou, tak sotva.

Všetko toto zvažovala v súkromnom kútiku svojej mysle, kým väčšina jej bytosti sa sústreďovala na príjemné pocity, ktoré v nej vyvolávali Stefanove pery a jeho telo pritisnuté k nej, to pevné vlákno lásky, ktoré ich spájalo. Aj tak z jej emócií niečo muselo preniknúť k Stefanovi, pretože jej odpovedal. Rozhodni sa, ako len chceš, Elena, povedal jej bez slov, jemne a láskavo. Ja budem s tebou. Navždy. Nech to už pre teba znamená akýkoľvek dlhý či krátky čas.

Vedela, že Stefan ju pochopí, aj keby sa rozhodla žiť prirodzený ľudský život, zostarnúť a zomrieť. Aj na to by mala dosť dôvodov. Stefan a Damon tým, že nestarli a nemenili sa, o všeličo prišli. Oni sami cítili, že časť z ich ľudskosti sa vytratila.

No ako sa vyrovná s tým, že jedného dňa bude musieť Stefana opustiť? Nedokázala si predstaviť, že znovu umrie a zanechá ho tu samého. Elena sa ešte mocnejšie oprela o drsnú kôru a ešte vášnivejšie opätovala Stefanovi bozk. Tie bolestne si odporujúce vnemy v nej len vybičovali pocit, že je skutočne nažive.

Potom sa odtiahla. Odkedy prišla sem, na vysokú školu, pred Stefanom stále niečo tají. Nemieni sa znovu vydať tou cestou, nemôže ho ľúbiť a ukrývať pred ním toľko zo svojho života.

„Niečo ti musím povedať,“ odhodlala sa. „Musíš sa dozvedieť všetko. Nemôžem… nedokážem už pred tebou nič tajiť. Po tom všetkom.“ Stefan sa spýtavo zamračil a ona sklopila oči, pozrela si na ruku, ktorú mala položenú na jeho tričku. Nervózne žmolila v prstoch látku. „James mi včera pred tým bojom niečo povedal,“ vyhŕkla. „Nie som tá, za ktorú som sa považovala. Nie celkom. Strážkyne si vybrali mojich rodičov. Vytvorili ma. Rodičia ma mali v dvanástich rokoch odovzdať zase im, aby som sa mohla stať Strážkyňou. Rodičia to odmietli urobiť, a preto zahynuli. Nebola to nešťastná náhoda. Strážkyne ich zabili. A potom, ako som sa to dozvedela, sa mám stať jednou z nich?“

Stefan od úžasu zmeravel, ale len na chvíľu. Potom sa mu na tvári objavil nekonečný súcit. „Ach, Elena,“ vzdychol a pritúlil ju k sebe, teraz už len preto, aby ju utešil.

Elena sa mu oprela o hruď a uvoľnila sa. Bohu vďaka, že Stefan chápe, prečo sa neraduje, že sa má stať Strážkyňou, jednou z tých chladných dozorkýň nad poriadkom. Vie, že na tom nie je nič závideniahodné, hoci jej tá premena prinesie viac nadprirodzenej Sily.

„Pomôžem ti,“ povedal. „Ak sa z toho budeš chcieť nejako vykrútiť alebo ak chceš s nimi bojovať, ba aj v tom prípade ti pomôžem, keby si to prijala. Urob, ako chceš.“

„Viem,“ hlesla Elena s tvárou na jeho pleci.

Náhle pocítila, ako sa mu napli svaly, a uvedomila si, že Stefan sa obzerá. „Stefan? Čo je?“ spýtala sa.

Pozeral ponad jej hlavu do diaľky, pery stisnuté, oči plné ostražitosti. „Prepáč, Elena,“ povedal, keď sa od neho odtiahla a pozrela mu do očí. „Musíme to prebrať neskôr. Niečo som zacítil. Niečiu bolesť. A keď sa teraz obrátil vietor, myslím, že cítim aj krv.“

Elena potlačila rozrušenie a prinútila sa chladne, racionálne myslieť. Jej vlastné problémy a otázky môžu počkať. Ich dvoch teraz čaká práca. „Kde to je?“ spýtala sa.

Stefan chytil Elenu za ruku a viedol ju ďalej do porastu. Tu boli stromy hustejšie a nebolo cez ne vidieť toľko hviezd. Niekoľkokrát sa v tme potkla na kameňoch a koreňoch. Stefan ju zakaždým zachytil a ďalej ju viedol za sebou.

O chvíľu sa vynorili na inej čistinke. Elene chvíľu trvalo, kým sa jej prispôsobili oči. Až potom rozoznala na zemi tmavú siluetu, ku ktorej ich opatrne viedol Stefan. Ležalo tam schúlené telo nejakého človeka.

Kľakli si a Stefan vystrel ruku. Veľmi jemne obrátil ležiacu postavu. Telo sťažka dopadlo na chrbát. Dievča, uvedomila si Elena. Asi tak v jej veku, s bledou a prázdnou tvárou. V mesačnom svite sa zaleskli zlaté vlasy. Neznáma mala na hrdle krv.

„Je mŕtva?“ šeptom sa spýtala Elena. Dievča sa vôbec nehýbalo.

Stefan siahol zranenej dievčine na líce, potom jej opatrne prešiel prstami po krku, obišiel ranu, ani sa nedotkol červenej tekutiny. „Nie je mŕtva,“ povedal a Elena si vydýchla. „Stratila však veľa krvi.“

„Mali by sme ju nejako odniesť do areálu,“ povedala Elena. „A všetkým povedať, že v lese lovia upíri. Potom sa môžeme vrátiť a zistiť, kto to urobil.“

Stefan pozeral na rany, ktoré malo dievča na krku, a ústa sa mu zvláštne vykrivili. „Elena,“ povedal. „Ja… nemyslím si, že to spáchal niektorý z Ethanových poskokov,“ váhavo dokončil.

„Čo tým myslíš?“ Nechápala. Do kolien ju tlačil koreň nejakého stromu a posunula sa, aby jej bolo pohodlnejšie. Pritom sa dlaňou oprela o chladnú zem. „Kto iný to mohol urobiť?“

Stefan sa zamračil a opatrne siahol dievčaťu na krk, stále si dával pozor, aby sa nedotkol krvi. „Pozri na tie stopy,“ povedal. „Upír, ktorý ju pohrýzol, bol zúrivý a bezohľadný, ale skúsený. Je to čisté uhryznutie a presne na tom správnom mieste, odkiaľ sa dá získať najviac krvi bez toho, aby musel svoju obeť zabiť.“ Jemne uhladil dievčine vlasy, akoby ju chcel utešiť. Na tvári mal vpísanú bolesť, zaťaté zuby a prižmúrené oči. „Elena, toto urobil Damon,“ hlesol.

Všetko v nej sa kŕčovito stiahlo a vládala len prudko pokrútiť hlavou, až jej poskočili vlasy. „Nie,“ povedala. „On by nenechal človeka len tak zomrieť v lese.“

Stefanovi sa na tvári opäť objavil neprítomný výraz a ona ho inštinktívne pohladila po ruke. Zatvoril oči a oprel sa o ňu. „Po päťsto rokoch hádam spoznám uhryznutie, ktoré zanechal môj brat,“ smutne povedal. „Niekedy sa mi tiež zdá, že sa Damon zmenil, ale nie. Damon sa nikdy nezmení.“ Tie slová ho očividne ťažili rovnako ako ju. Melancholicky zvesil plecia.

Elene sa chvíľu nedarilo ani nadýchnuť. Preglgla. Dvíhal sa jej žalúdok a krútila sa jej hlava. Damon? V hlave sa jej mihali obrazy. Damonove tmavé bezodné oči planú od zúrivosti, napĺňajú sa trpkosťou. A potom sú zrazu nežné, láskavejšie, vždy keď pozrú na ňu alebo na Stefana. Nemohla tomu uveriť.

„Nie,“ povedala nahlas a pozrela na Stefana. „Nie,“ zopakovala ešte dôraznejšie. „Damon trpí a trpí kvôli nám. Kvôli mne.“ Stefan takmer nebadateľne prikývol. „Nemôžeme sa naňho vykašlať. Zmenil sa, veľa pre nás urobil. Pre všetkých. Jemu na nás záleží, Stefan, tak ho v tom nemôžeme nechať. Nezabil ju. To znamená, že ešte nie je neskoro.“

Stefan ju zaujato počúval a po chvíli si unavene prešiel dlaňou po tvári. Do očí mu vstúpil odhodlaný výraz. „Musíme to udržať v tajnosti,“ povedal. „Meredith ani nikto z našich sa nesmie dozvedieť, čo Damon urobil.“

Elena si spomenula, čo vyžarovalo z Meredithinej tváre, keď zdvihla bojovú palicu. Sťažka preglgla. Bola to lovkyňa, bez váhania by Damona zabila, ak by sa nazdávala, že ohrozuje nevinných ľudí. „Máš pravdu,“ hlesla. „Nesmieme to nikomu vyzradiť.“