Sun-c'

Vít Vojta

Umění války

Využití válečných strategií v byznysu

BizBooks

Brno

2014

Umění války

Využití válečných strategií v byznysu

Sun-c', Vít Vojta

Překlad a komentář: Vít Vojta

Obálka: Pavel Ševčík

Ilustrace: Josef Fraško

Odpovědná redaktorka: Lenka Čížková

Technický redaktor: Jiří Matoušek

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz

eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka 800 555 513

ISBN 978-80-265-0296-8

Informace o knihách z nakladatelství BizBooks:

www.bizbooks.cz

www.facebook.com/NakladatelstviBizBooks

www.twitter.com/BizBooks_knihy

© Vít Vojta, 2014.

Vydalo nakladatelství BizBooks v Brně roku 2014 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 18 857.

© Albatros Media a. s. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

Obsah

Prolog

Úvod

1 - ROZVAHA

2 - PŘÍPRAVA VÁLKY

3 - DŮMYSLNÝ ÚTOK

4 - FORMACE

5 - POSTAVENÍ

6 - PRÁZDNOTA A PLNOST

7 - VÁLEČNÉ ZÁPOLENÍ

8 - DEVATERO PROMĚN

9 - POHYB VOJSKA

10 - PROJEV KRAJINY

11 - DEVATERO KRAJIN

12 - ÚTOK OHNĚM

13 - UŽITÍ VYZVĚDAČŮ

Závěrečné shrnutí

Použitá literatura

Příloha: Původní text Umění války v čínském jazyce

Prolog

Roku 512 před naším letopočtem došlo k setkání dvou mimořádných mužů, když král Che Lú, tehdy v plné síle a nejlepších letech, přijal mladého učence Sun Wu k první audienci.

Král byl muž silné vůle a veliké prozíravosti. Na královskou rohož usedl teprve před třemi lety, po úspěšném převratu, v němž během královské hostiny, nožem ukrytým v dušené rybě, stihl jeden z jeho spiklenců zavraždit dosavadního vladaře, než byl sám sťat strážci. Nový král přijal jméno Che Lú (vládl 514-496 př. n. l.) a během tří let východní stát Wu stabilizoval. Jeho vláda byla pevná, pokladna plná a armáda připravená na nevyhnutelný střet s mocným západním sousedem, státem Čchu. Král se jako moudrý vládce obklopoval schopnými, protože hlupáky se obklopují zase jen hlupáci. A tak mu jeho hodnostář Wu C'-sú představil mladého génia.

Sun Wu (asi 535 - asi 470 př. n. l.) měl tehdy asi jen přes dvacet let. Pocházel z rodu vysokých aristokratů, jeho děd byl vítězným generálem a otec ministrem ve státě Čchi. Dostalo se mu osobního jména Wu , což sice znamená boj, ale podstatné sdělují dvě grafické části znaku: zastavit , sudlice , protože bojová způsobilost má přece sloužit k potlačení násilí a zastavení válek!

Sun Wu byl odmalička mimořádný talent, přemýšlivý, rád studoval a více než většina chlapců žil válečnictvím. Nejraději četl a byly to hlavně knihy vojenské, jejichž bambusových smotků měl děd plnou studovnu. Vypráví se, že se jednou u věty „Největším úkolem státu jsou obětní rituály a válečnictví, proto je nutné je studovat“ před učitelem pozastavil: „Jak lze považovat obětování za hlavní úkol státu, rovný válečnictví? Teprve to je zapotřebí důkladně studovat!“

Než dosáhl Mistr Sun dospělosti, jeho rodný stát Čchi se propadl do politické krize, čtyři významné rody soupeřily o moc a nebezpečí prudce narůstalo. Proto se Mistr Sun rozhodl odejít; osud jej zavedl do státu Wu, kde strávil další roky prací na svém díle „O umění válečném“. Během života na okraji sídelního města se mladý Mistr Sun seznámil s místním hodnostářem Wu C'-sú, přistěhovalcem ze státu Čchu. Stali se důvěrnými přáteli a starší Wu C'-sú (559-484 př. n. l.), sám vynikající politik a stratég, mladého Mistra Suna představil králi.

Tak tu teď seděli, král, tedy domácí pán, podle starých zvyklostí v čele audienčního sálu a host, mladý Mistr Sun, jemu napravo. Mistr Sun mohl být neklidný, vždyť setkání rozhodovalo o jeho kariéře a životě. Nejspíše se tahal za řídkou mladickou bradku, svíraje v rukou svazek bambusových destiček, popsaných jeho strategií, a vyčkával, co řekne král.

Král i Mistr Sun si toho tenkrát asi řekli hodně. Ale podstatné bývají skutky. Mistr Sun získal velení vojska Wu a v mnohaletých taženích porazil sousední státy. Stát Wu se nakrátko stal hegemonem velké oblasti. Ale historie je prchavá... a věčně pryč... Důležitější než ta zapomenutá vítězství a pár košilatých příběhů od upovídaných kronikářů je fungující systém strategie Mistra Suna. Největším, co zbylo z toho dávného setkání, je tak jeho geniální strategie války, použitelná pro byznys i veškeré lidské konání!

Úvod

„Umění války“ je nejstarším dochovaným válečným pojednáním. Cituje se v něm jiný, starší spis o válečnictví. Ten však navěky zmizel, jako mnohé další. Starověké záznamy na bambusových destičkách, papyru, tkanině či hliněných tabulkách podléhaly tak snadno zubu času. Kromě odolného nosiče starověkého textu se muselo splnit i následující:

přetrvání civilizace, ve které dílo vzniklo a která jej nesla dál

přetrvání smyslu díla, aby se vytvářely další opisy a komentáře

přijetí do místního kodexu vybrané klasické literatury; ten byl v Číně vytvořen za dynastie Chan, několik staletí po Mistru Sunovi

Věk čínské civilizace je téměř pět tisíc let. Čínské písmo je staré tři a půl tisíce let a dílo Mistra Suna se traduje téměř dva a půl tisíce let.

Koncepce Mistra Suna se tedy nedochovala historickou náhodou, její nadčasovost byla zřejmá od počátku. Mistr Sun byl myslitel bystrého úsudku, který své dílo nikdy neuzavřel a po celý život na něm pracoval. Byl také slavný vojevůdce, prosadil se ve službách východočínského státu Wu následujícím:

opakovaně porazil mnohonásobnou přesilu

zvítězil ve více taženích

byl úspěšný v delším časovém horizontu

Protože vynikl aplikací své koncepce, byl jeho spis oblíben, studován, opisován a komentován po celou čínskou historii. Tím vzniklo více psaných verzí „Mistra Suna“ s řadou rozdílů v textu. Ještě větší jsou rozdíly v chápání jeho práce. Dílo v dochovaných verzích má několik zvláštností:

je psáno archaickým čínským jazykem

je nejspíše o celé generace mladší než Mistr Sun

je otevřenou koncepcí a návodem, nevnucujícím jediné dogma

má široké uplatnění, mimo válečnictví našlo oblibu v obchodní a politické soutěži, lze jej užít v jakémkoliv lidském projektu či díle

Archaický čínský jazyk je zcela nekompatibilní s moderními evropskými jazyky. Čeština není výjimkou, nepomůže ani snaha o archaický jazyk Bible kralické nebo dramatický literární útvar. Naopak to odradí část současné čtenářské obce, o jejíž přízeň je nutné bojovat.

Plynulé čtení klasické čínštiny zvládá sotva stovka Čechů, to je na tvorbu a tisk lingvistické monografie příliš málo. Také proto je tato práce určena široké čtenářské veřejnosti, která nezná čínský jazyk a vůbec se u ní neočekává znalost klasické čínštiny. Na druhé straně je velká část myšlenek bez jazykového výkladu nepochopitelná a nedostupná. Proto je za každou kapitolou umístěn výklad jazykových termínů a historických souvislostí. Netrpělivý čtenář jej může přeskočit, hloubavý pročíst, prostudovat a promyslet, kolegy sinology vítám k analýze.

Tato práce je tedy interpretací Mistra Suna, stěžejní je její výkladová část, spojující strategickou koncepci s především podnikatelskými otázkami a záměry. Každá ze třinácti kapitol začíná původním překladem Mistra Suna do českého jazyka, se snahou o věrnost původnímu textu, s minimálním doplňováním zamlčených významů a slov. Klasický čínský jazyk, záznam starověkého čínského myšlení, však užívá zhuštěný zápis a množství „prázdných, pomocných“ gramatických slov, náznaků a zámlk, které obklopují hlavní sdělení. To bývá doplněno jazykovými obrazy a analogiemi. Klasické texty se psaly, aby byly memorovány a recitovány. Mají svůj rytmus, jako verš nebo píseň. Studující si je vrývali do paměti, prezentovaly se recitací, deklamací v předepsaném rytmu. Šlo tedy o zajímavou kombinaci písma, zvuku a významu. Je to nádherné, kreativní a inspirující. Ale přináší to obrovské problémy s překladem a s určením hranice slova a věty.

Abych si mohl dovolit zpracovat Mistra Suna, prostudoval jsem a porovnal asi tucet jeho zpracování, především v dílech současných čínských autorů, které zahrnují původní text, analýzu termínů a finální interpretaci v současné čínštině. Prošel jsem také několik anglických verzí, ze kterých vychází většina existujících českých překladů a výkladů. Porovnání uvedených prací ukazuje, že skoro v každé kapitole je nějaké objektivně nejednoznačné, „bílé“ místo, jehož smysl je třeba odhadnout. Odhad je vždy subjektivní, byť se usiluje o jeho zapadnutí do celkového kontextu. Potěšující je, že jazykově mnohoznačná vyjádření se vyskytují spíše v podružném, spojujícím toku sdělení, nejde v nich o zásadní myšlenky. Proto spor o dokonalý překlad tam či onde nedává smysl, naopak spíše strhává k malosti a žabomyším válkám nepatrného užitku.

Starověký text Mistra je tak třeba sledovat po jeho hlavní ose, chytat koncepci a inspiraci. Jak jej opravdu staří učenci četli a interpretovali, se už nedovíme. Současní čínští znalci mají sklon převádět starý text do přílišného detailu moderního čínského jazyka. Mistra Suna tak zbytečně zužují a čtenáře vedou příliš za ručičku, ale takové je kolektivní vzdělávání současné Číny, takový je způsob výkladu v Číně asi již od nepaměti. Snad je to i tím, že většina lidí je přirozeně povrchnějších a jednodušších a potřebují to. U těch chytřejších se předpokládá, že na přesah přijdou sami. Západní učenci mají zase problém s „prázdnými slovy“ a vzletností starých čínských textů, to naše rácio nás pořád nutí brát všechno doslova, hledat jasnou strukturu, hmatatelnou stopu a jednotný systém. Tak má západní pojetí bohužel jistou topornost. Jako když se západní hráč šachu potká s čínskou šachovou hrou, je sice podobná, ale je v ní tolik nezvyklé prázdnoty, že její zvládnutí je velmi obtížné.

Třináct kapitol Mistra Suna vytváří provázaný celek a učí krok za krokem systému strategie. Současně je však každá kapitola esejí sama o sobě, řeší svá hlavní a vedlejší témata. Mistr Sun je mistrem pronikavého myšlení a jasných systémových opatření. Jeho jazyk je úsporný až lakonický, proto jsem se snažil i překlad vytvářet po verších, a pokud to šlo, nepřidávat.

Čína Mistra Suna

Politicky rozdrobená starověká Čína byla složitá. Usedlé rolnictví, založené na rozsáhlých zavlažovacích systémech, vytvořilo už před třemi tisíci lety ve středním a dolním povodí Žluté a Dlouhé řeky lidnatá centra. Státy sílily a osídlení houstlo.

Před dvěma a půl tisíci lety mezi etnicky a kulturně příbuznými státy rostlo napětí. Byl konec formální hegemonii státu Čou, podle které byla zjednodušeně pojmenována celá epocha na dynastii Čou (1046256 př. n. l.). Území o rozloze poloviny Evropy bylo plné soupeřících států a státečků. Prosazovaly své zájmy, spojovaly se do aliancí a vstupovaly do zničujících válek. Tradičně se hovoří o soupeření sedmi nejsilnějších států, ústící nakonec ve velké sjednocení Číny státem Čchin, proto se období říká doba Válčících států (475-221 př. n. l.).

Podmínkou přežití říše byl strategický nadhled a schopnost předjímání alternativ vývoje. Náročná doba byla jako kovolitcova výheň, odlévající starověké filozofické školy a státní systémy. Mezi nimi je dodnes nejuznávanější učení sociologa a zakladatele teorie státu a práva, Mistra Konfucia. Jeho mladším současníkem je náš Mistr Sun. Nepřišel s koncepcí řízení společnosti a státu jako Konfucius. Nedal Číně tao a jeho mysterium jako Starý Mistr Lao-c'. Nevynašel ani cestu z utrpení, jak v jeho době, o pět tisíc kilometrů dále, činil Siddhárta Buddha.

Mistr Sun přišel s odlišným životním dílem. Jeho krátká práce, třináct kapitol tzv. „Ping-fa“, je strategickou metodologií obhájení vlastní existence v silně konkurenčním prostředí. Své dílo a metodu nazval „Ping-fa“, což můžeme přeložit jako „Umění válečné“, „Strategie“ nebo třeba šířeji jako „Principy soupeření“.

„Ping“ znamená zbraň, vojenské náčiní, vojáky či armádu. „Fa“ tu znamená principy, techniky, metodiku, naznačuje, jak na to. Učí, jak založit a realizovat svůj plán uprostřed zničující konkurence a antagonismu.

Mistr Sun není militarista ani „pouhý“ maršál. Válka však byla tak těsnou součástí jeho doby a tak nezbytným nástrojem přežití a úspěchu! Proto, vedle správy říše, byla základní dovedností i válečná příprava. Vladař byl obklopen úředníky, záhy dělenými na civilní a vojenské. Generálové a vojenští úředníci vůbec se tak stali integrální součástí čínského státního systému.

Čínská kultura, odpradávna sociologicky velmi vnímavá, si všímá existence sociální skupiny válečníků, myšlením i životním způsobem profesionálních vojáků, a říká jim „wu-fu “. Wu-fu nezní nijak lichotivě (ale zase ne tak hrozně jako „zelené mozky“ v naší kultuře), protože zdůrazňuje jednostrannost jejich zaměření. Stará Čína měla totiž, podobně jako antika, svůj ideál ve vyvážené osobnosti, kde jsou atributy wen (kulturní, civilní, jemnější), rozvíjeny v harmonii s prvkem wu (bojový, dynamický, pohybový). Proto státní úředníci prokazovali, u později vytvořeného systému státních zkoušek, vedle znalostí historie, vyšší literatury a esejistiky též praktické dovednosti hry na citeru (wen) a ovládání meče (wu). Racionálnímu představiteli Západu to musí znít podezřele: „Státní úředníci se cvičili v hudbě a v meči? Co je to za hloupost?“

Hudební souzvuk je však, už podle Konfucia, předobrazem harmonicky fungující lidské společnosti. Meč je zase králem zbraní, cvičí se jím celé tělo, prolne s osobností cvičence a zpětně ji kultivuje. Není to iracionální a vůbec to není hloupost. Státní úředník, arbitr lidských věcí, se musí kultivovat, vnímat hloubku světa a usilovat o harmonizaci. Nemá být nositelem tupé arogance, strachu z nadřízených a alibismu. V čínské civilizaci by měl úředník mít vyváženost „laskavé lidskosti“ (Konfuciův pojem žen ) v párové dvojici se „spravedlivou přísností“ (pojem i ). Důvod je jasný:

Příliš laskavý vůdce nezvládne tým, organizace se rozloží v chaos. Nelidsky předpisový vedoucí zase odpudí lidi kolem sebe a pokřiví všechny do lží, uhýbání a inovátorství „nic nedělat a nic nepokazit“.

Přestože Mistr Sun psal své dílo v rané fázi utváření čínské společnosti a státu, výše zmíněné tendence zachytil. Posluchače vede k analýze stavu a rozložení sil, modelování vývoje, simulaci očekávaných postupů a kalkulaci nákladů. Největší je ten, kdo uspěje bez konfliktu, měření sil a boje, s pomocí analýz a kalkulací. Nákladnému měření sil je lepší se vyhnout, když lze výsledku dosáhnout jinak. Velikost díla Mistra Suna je v jasné a komplexní metodě, spojující politickou a ekonomickou strategii, pravidla budování týmu a obchodní soutěže. Má hluboký přesah a nečekanou aktuálnost.

Přesah je nejpatrnější v široké rovině sociologické: Mistr Sun rozumí člověku a lidské společnosti. Počítá s lidským strachem a malostí, hamižností a ziskuchtivostí, ale velmi dobře vidí i schopnosti, odvahu a velikost člověka. Vnímá význam velitele, osobní motivace a nastavení funkčního řádu. To je klíčová část jeho díla a příčina jeho mimořádné obliby, pro kterou si už třetí tisíciletí získává příznivce.

Spis Mistra Suna je totiž návodem k úspěšnému soupeření v jakémkoliv lidském konání. Psal sice pojednání o vedení války, ale systém strategického plánování, zavedení řádu a získávání výhod je moudrem dalece přesahujícím spisek válečného stratéga.

Ukazuje, jak soupeřit a tvořit. Hlavním nepřítelem není náš konkurent, nýbrž vlastní nedostatky. Když se s nimi systematicky vypořádáme, jsou nám dány nekonečné možnosti a hluboký vhled do fungování lidské společnosti. Proto se dnes Mistr Sun stává nástrojem harvardské výuky MBA a vzdělávání úředníků a lidí aktivních ve společenské organizaci. Jeho učení totiž opravdu funguje!

Autor díla

Sun Wu (asi 535 - asi 470 př. n. l.), přízviskem Čchang-čching , pocházel ze státu Čchi . Někdy kolem roku 517 př. n. l. stát Čchi opustil pro politickou krizi, způsobenou řevnivostí čtyř oligarchických rodů. Odebral se do vzdáleného státu Wu Na základě doporučení vysokého úředníka Wu C'-su (559-484 př. n. l.) se dostal kolem roku 512 př. n. l. ke králi Che Lu{1}, v jehož třetím roce vlády se stát Wu chystal na válku se sousedním silným Čchu . Sun Wu tak dostal životní šanci uplatnit své dílo o válečné strategii, opakovaně prosadil správnost svých postupů a vítězil. Pozdější generace mu daly uctivá jména: Mistr Sun (Sun-c' ), Mistr Sun Wu, Génius válečnictví (Ping Šeng ), Učitel válečné strategie stovek generací, Zakladatel válečnictví Východu. Jeho dílo „Sun-c' ping-fa“ je nejstarším spisem válečné teorie na světě. Bylo přeloženo do angličtiny, ruštiny, němčiny, japonštiny a dvaceti dalších jazyků.

Dílo Mistra Suna v českém jazyce

První český překlad Mistra Suna vyšel v roce 1949 v nakladatelství Naše vojsko. Jednalo se o překlad z třetích jazyků, kolektiv autorů vedl zakladatel moderní české sinologie Jaroslav Průšek (1906-1980). Text je stále dobrý, byl psán jako archaický a to za šedesát pět let ještě narostlo. Je na něm znát, že u jeho zrodu stáli nadšení vojenští teoretici.

Mimořádnou parafrázi na českou verzi o pár let později vytvořil básník a slavný kolážista Jiří Kolář (1914-2002): Mistr Sun o básnickém umění, Praha 1957, kde vše otočil do básnického boje o poezii a duši.

První původní překlad z čínského jazyka vydal v roce 1995 autorův učitel Oldřich Král, ve své předmluvě i dalším zpracování se velmi hlásící k poetické cestě Jiřího Koláře.

Při překladu jsem hodně čerpal z nejslavnějšího komentáře k dílu Mistra Suna. Napsal jej „Válečný král“ Cchao Cchao , tradovaný jako černá, negativní postava čínských dějin. V pekingské opeře má jeho role smutně proslulou nabílenou tvář s černou tečkou uprostřed obočí. Je brán jako uzurpátor, který dal zabít následníka trůnu, nadto byl zákeřný a chorobně podezíravý.