Příběhy se šťastným koncem

Nezbedné kůzlátko

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Mary Kelly

Příběhy se šťastným koncem – Nezbedné kůzlátko – e-kniha

Copyright © Fragment, 2015

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

1

Harryho probudilo kokrhání kohoutů. Chvíli nevěděl, kde je. Doma slepice neměli… Potom si vzpomněl a usmál se. Než mu maminka porodí malého bratříčka nebo sestřičku, je na farmě u tety Judy a strýčka Martina. S nadšeným výkřikem vyskočil z postele, oblékl se a seběhl do přízemí. Strašně rád na farmě pomáhal, a navíc byly prázdniny. To znamenalo, že může být celý den u zvířat.

„Dobré ráno!“ vykřikl, když vpadl do kuchyně. Jako obvykle byla útulná zabydleným, chaotickým způsobem. Na kuchyňském stole ležela neurovnaná hromádka pošty, na okenním parapetu bojovaly o místo kuchařské knihy a Ajax, tetin kokršpaněl, ležel natažený před kamny. Harry se sklonil a podrbal ho na břiše. Vzápětí ucítil, že mu něco narazilo do nohy, a spatřil fenku Tilly, westíka, která se dožadovala jeho pozornosti.

„Jsi ranní ptáče,“ prohodila teta Judy a letmo ho objala. Měla na sobě zablácené džíny a svetr a kolem obličeje rozcuchané hnědé vlnité vlasy, které jako by předtím bojovaly s větrem.

„Nechtěl jsem o nic přijít,“ vysvětlil Harry. Už několikrát na farmě pomáhal, ale tentokrát tu poprvé zůstal přes noc a věděl, že na farmě se začíná pracovat brzy. „Už jsou nakrmené slepice?“ zeptal se.

„Počkala jsem s tím na tebe,“ odpověděla teta Judy, „ale měl bys je obstarat před snídaní. Kohout Frajer už hlásí, že má hlad.“ V tu chvíli se ozvalo další pronikavé zakokrhání. Harry s tetou se na sebe usmáli.

„Vezmu si holínky,“ oznámil Harry a rozběhl se do šatny. Ajax se zvedl ze svého teploučkého místečka před kamny a vydal se za ním, protože doufal, že Harry ho znovu podrbe na břiše.

„Ajaxi! Ty musíš zůstat tady,“ řekla teta Judy a zavolala ho zpátky do kuchyně.

„Nemůže jít s námi?“ zeptal se Harry cestou do šatny.

„U rybníka začala zrovna sedět na vejcích kachna,“ vysvětlila teta Judy. „Než se zabydlí, nechci, aby ji Ajax vyděsil.“

„To je tak bezva!“ vykřikl Harry. „Budeme mít kromě domácích zvířat i divoká káčata.“

Teta Judy se rozesmála. „Myslím, že zvířat, o která se musíme starat, už máme dost.“

Harry musel souhlasit. Teta Judy se strýčkem Martinem měli stádo krav, výběh plný slepic, velkého mourovatého kocoura, dvě prasata a dva psy. Harry byl moc rád, že teta a strýc bydlí na farmě. Mike, jeho nevlastní tatínek, byl bratr tety Judy a farma ležela jen dvacet minut chůze od místa, kde Harry bydlel. On a maminka se sem přestěhovali před dvěma lety k Mikeovi. Harryho maminka neustále mluvila o městě a o tom, jak moc jí chybí tamní obchody, ale Harrymu se život na venkově s možností strávit spoustu volného času venku líbil.

Oblékl si bundu a následoval tetu Judy kolem velkého jasanu do kolny s krmivem. „Pamatuju si, jak se to dělá,“ prohlásil a začal do kbelíku nabírat krmné granule.

„Každé ráno pět lopatek, je to tak?“ ujistil se.

„Přesně tak,“ přisvědčila teta Judy a prohrábla mu vlasy. „Ještě z tebe uděláme farmáře.“

„Asi bych jím chtěl jednou být,“ prohlásil Harry vážně. „Rád se starám o zvířata.“

Když vynesl kbelík ven z kolny a zamířil s ním ke kurníku, byl rád, že má na nohou holínky. Včera v noci muselo pršet, protože dvůr byl samá louže a pěšina k slepičímu výběhu byla rozbahněná. Harrymu hlasitě mlaskaly holínky, a když se podíval dolů, líbilo se mu, jak se zpod nich valí bláto.

„Kde je dneska ráno strýček Martin?“ zeptal se.

„Ještě se nevrátil z dojírny,“ odpověděla teta Judy. „Dojení začíná v půl sedmé, takže jsi ho právě minul. Můžeš za ním zajít později, jestli chceš. Až se nasnídáš. Podojit celé stádo zabere několik hodin.“

„Super!“ zajásal Harry.

„A pak odpoledne vezmeme Ajaxe a Tilly na procházku,“ pokračovala teta Judy. „Můžeme jít na útesy.“

Harry se na okamžik zastavil, aby se pokochal pohledem, který se mu naskytl. Farma jeho strýčka a tety ležela u moře. Z farmy vidět nebylo – jen zvlněné zelené pastviny s řadami živých plotů –, ale za větrných dní člověk cítil ve vzduchu jeho slanou příchuť.

„Co děláš, Harry Lovelle?“ zavolala teta. „Sníš s otevřenýma očima?“

„Snažím se cítit vůni moře,“ vysvětlil Harry.

„To může být dost těžké, když jsou všude kolem tebe krávy,“ rozesmála se teta. „A teď nakrmíme slepice.“

Harry vešel za tetou do výběhu a sledoval, jak jim otevřela dvířka a vypustila je z kurníku. Slípky jedna po druhé seběhly po nakloněné plošině a při představě ranního krmení nedočkavě otáčely hlavou za strany na stranu. Harry nasypal do každé misky trochu granulí a teta Judy jim mezitím nalila čerstvou vodu. Za chvilku se farmou rozléhalo ťukání zobáků o plechové misky. Kohout Frajer se pyšně procházel mezi slípkami a tu a tam se bojovně podíval na Harryho, jako by mu připomínal, kdo je tam šéfem.

„Frajer je silná osobnost,“ prohodila teta Judy. „Myslí si, že je král farmy. A teď se podíváme, kolik nám holky snesly vajec.“

Harry vešel do kurníku a zkontroloval každou kukaň, jestli tam nejsou vajíčka. „Mám jich jedenáct!“ vykřikl, když našel v slámě poslední. Ještě ho hřálo v rukou a Harry je opatrně položil do tetina košíku.

„Nedal by sis k snídani vejce se slaninou?“ zeptala se teta Judy s úsměvem.

„Moc rád,“ vyhrkl Harry.

Následoval tetu zpátky do stavení, nechal holínky vedle zadních dveří a pak si šel umýt ruce. Ajax ho smutně sledoval pohledem, jako by věděl, že tahle hostina se ho týkat nebude.

„Zlobí se, že si nemohl zaštěkat na Frajera,“ vysvětlila teta Judy. „S oblibou mu dokazuje, kde je jeho místo,“ dodala a chlácholivě Ajaxe poplácala.

„Frajer se Ajaxe bojí?“ zajímal se Harry.

„Ne,“ rozesmála se teta. „Když Ajax na Frajera zaštěká, Frajer na něj zpátky zakokrhá. Pokračovali by v tom donekonečna, kdybych je nechala.“

„To by člověka nenapadlo, když se na Ajaxe podívá,“ poznamenal Harry a pohladil ho po hedvábné hlavě. Pes se na něj vrhl nevinný pohled, jako by nikdy v životě na nikoho neštěkal.

O půl hodiny později byl Harry s plným žaludkem zase zpátky venku a mířil do dojírny. Teta Judy si musela vyřídit několik telefonátů a potom půjde uklidit slepicím výběh. Přestože měl Harry zvířata rád, nijak ho nemrzelo, že o tuhle práci přišel!

Přešel dvůr a vstoupil do obrovské dojírny, kde strýček Martin procházel uličkou mezi dvěma řadami velkých černobílých krav.

„Ahoj!“ zavolal a zamával na Harryho, aby šel k němu. „Tuhle skupinu jsem právě podojil,“ oznámil, „ale ještě mi několik krav zbývá. Jsou v ohradě. Chceš mi pomoct?“

„Moc rád,“ odpověděl Harry.

Strýček pustil předchozí skupinu krav zpátky na pastvinu za dojírnou. Vzápětí prošla vraty další skupina a každá kráva se postavila do svého boxu.

Harry pozoroval, jak vcházejí dovnitř a obdivoval jejich lesklou srst.

„Jen zavřu každou krávu v kóji a můžeme začít.“