Jak Ježíšek naděloval radost

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

František Ber

Jak Ježíšek naděloval radost – e-kniha

Copyright © Fragment, 2014

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Obsah

Dobrý nápad správné party

Kouzelné skořápky

Ztracený pejsek

S tím klukem není k vydržení

Vodopád v paneláku

Velká sbírka

Proč je ten pán tak zlý?

Čarovné věnečky

Kamarád z mládí

Ježíškovo lesní kouzlo

Dobrý nápad správné party

Naproti parku stojí v našem městě velký dům se světlehnědou fasádou. To by nebylo nic zvláštního, protože tady stojí celá řada dalších domů. V přízemí jednoho z nich je prodejna zeleniny, ve vedlejším malá vinárnička a o kus dál cukrárna. Zvláštní je ale možná to, že je to dům kamarádů. Již babičky a dědové dnešních obyvatel si spolu hráli, když byli dětmi, ale také hodně pomáhali. Uklízeli třeba listí v parku nebo odhrabávali sníh z chodníku. Po celý rok se zkrátka našla nějaká práce, se kterou parta dětí tenkrát mohla pomáhat.

To bylo před léty, ale co dneska? Nebojte se, i dnes se děti z našeho domu kamarádí, proto o nich všichni říkají, že jsou správná parta. Jsou tři a jmenují se Evička, Pepík a Adam. Zrovna přišli ze školy, udělali si úkoly, a protože mají ještě docela dost času, sešli se na lavičce v parku. Je ale vidět, že jim něco vrtá hlavou.

Toho broučka jim do hlavy nasadil děda Vondráček z jejich domu. Děda Vondráček umí krásně vyprávět o věcech a událostech, které se staly už dávno. Jenže právě včera děda dost bručel, když říkal:

„No jo, tenkrát před léty si lidé museli hodně pomáhat. To víte, v té době po válce bylo málo jídla a všeho ostatního. Lidi to ale všechno uměli překonat díky tomu, že si vzájemně pomáhali. A navíc se z té pomoci uměli radovat. Dneska mají lidi všechno, a ani se z toho neradují.“

„Ale já se raduju, dědo,“ bránila se Evka. „Na Vánoce jsem od Ježíška dostala mobil, a jakou z něj mám radost.“

Děda se usmál:

„To je dobře. Vidíš, Ježíšek ti udělal radost proto, že jsi byla slušné děvče. Je však plno lidí, kteří jsou také hodní a slušní a pracovití, ale něco se jim v životě špatně zamotá. Ježíšek sice ani na tyhle lidi nezapomíná, jenže často na ně zapomínají lidé kolem nich. Právě jejich pomoc chybí, to je to. Určitě víte, že Ježíšek odměňuje nejraději dobré skutky, které lidé udělají. A já mám pocit, že je těch dobrých skutků poslední dobou mezi lidmi málo. Asi na ně nemá nikdo čas.“

Tak takhle si děti včera povídaly s dědou Vondráčkem. Dnes sedí na lavičce v parku dost zamyšleně. Po chvíli to ticho nevydržel nejstarší Pepík:

„Možná měl děda Vondráček pravdu. Kdyby zmizely dobré skutky, neměl by pak Ježíšek koho odměňovat, a to by bylo hloupý.“

Nejmladší Adam vyděšeně vyhrkl:

„Jejda, to by možná ani nebyly Vánoce a Štědrý den!“

Evka si povzdechla:

„Já myslím, že by sice byly, ale nějaké divné a smutné. Víš, já mám skoro větší radost, když třeba vyšiju mamce ubrousek nebo když taťkovi koupím šroubovák, než když sama dostanu dárek.“

Pepík se už chvilku zamyšleně drbal ve vlasech:

„A co kdybychom s tím my tři něco udělali? Všichni tady kolem o nás říkají, že jsme správná parta, tak bychom něco udělat měli. A ty, Evko, jsi právě uhodila hlavičkou na hřebíček. Jé, co to plácám, myslím hřebíček na hlavičku.“

„A v čem? Ani nevím,“ divila se Evička.

„No přece s tou radostí, když někomu dáš dárek. Nebo když pro někoho něco uděláš. Třeba když někomu pomůžeš s tím, co sám neumí nebo nemůže dělat, a tak,“ vysvětloval Pepík.

„To je jasný,“ dychtivě se přidal Adámek. „My třeba někomu pomůžeme a on bude rád a my taky. To je jako ve fotbale, když dáš gól, viď?“

Evička se rozesmála:

„Ještě lepší, Adame. Fotbal je jenom hra, ale my budeme pomáhat lidem, kteří to třeba mají v životě těžké nebo si nevědí rady nebo na něco nestačí. A to už není jen hra, víš?“

Adámek přitakal, že už tomu rozumí:

„A navíc se z toho, co uděláme, bude radovat i Ježíšek. On prý kouká, co dělají lidé celý rok, aby jim na Vánoce přinesl správné dárky podle toho, co si zaslouží. To on asi bude mít radost i z nás.“

Pepík s tím souhlasil. Děti tedy daly hlavy dohromady a přemýšlely, s čím by měly začít.

S jejich nápadem ovšem souhlasil i Ježíšek, a opravdu měl z dětí velikou radost. Celou jejich debatu poslouchal. Vy jste ho nepoznali? No ano, to byl ten kluk v takovém zvláštním kožíšku a s čepicí s bambulí, který si o kus dál hrál se spadaným listím. Hned se rozhodl, že v tom děti nenechá samotné.

Svolal své kamarády z Ježíškova světa a spolu se dohodli, že i oni dětem pomohou. Navíc dá dětem za každý dobrý skutek nebo pomoc stříbrnou hvězdičku. Vlastně ji dá každému, kdo učiní dobrý skutek, nejen dětem, ale i dospělým.

Kouzelné skořápky

I dnes se děti vypravily k tajemnému potoku. Prodíraly se roštím a stoupaly nahoru k vysoké skále.

„Vodičko, potůčku, řeko, dones rychle tohle psaníčko mému tatínkovi a vyřiď mu, že se mi po něm moc stýská.“ Podepsána byla Janička a nic víc.

To už byl Pepík doma:

Kluk se zasmál: