Marián Šuman-Hreblay

Historie traktor ů

Zetor

CPress

Brno

2012

Historie traktor ů Zetor

Marián Šuman-Hreblay

Odborná korektura: Luboš Stehno, Jan Rylich

Obálka: Martin Sodomka

Fotografie: archiv Technického muzea v Brně, archiv autora, archiv Jana Martofa

Redakce: Ondřej Weigel

Technický redaktor: Jiří Matoušek

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz

eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka 800 555 513

ISBN 978-80-264-0042-4

Dotazy k vydavatelské činnosti:

ondrej.weigel@albatrosmedia.cz

Informace o auto-moto knihách:

http://knihy.cpress.cz/auto-moto.html

Vydalo nakladatelství CPress v Brně roku 2012 ve společnosti Albatros Media a. s., se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 16416, kód knihy KA0200.

© Albatros Media a. s. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

Obsah

Úvodem

Poděkování

Přehled výroby traktorů Zetor

Zbrojovka do roku 1945

Waffen Union a národní správa

Stěhování do Líšně

Zetory padesátých let

Příprava první unifikované řady

Zavádění traktorů unifikované řady do výroby

Výrobní know-how

Privatizace firmy

Montáž traktorů v zahraničí

Zkoušky Zetorů v USA a Velké Británii

Vývojový ústav traktorů

Poznatky z provozu traktorů

První typy traktorů Zetor

Zetor 25

Zetor 15

Zetor 30

Zetor 35 Super

Zetor 50 Super

Zetor 26

Zetor T18 a Zetor TP18

Unifikovaná řada traktorů UŘ I

Výhody unifikace

Co skrývá název Zetormatic?

Tři základní typy unifikované řady I

Unifikovaná řada I,1. modernizace, pětková řada

Unifikovaná řada I, 2. modernizace, sedmičková řada

Unifikovaná řada I, 3. modernizace, devítková řada

Unifikovaná řada I, 4. modernizace, desítková řada

Unifikovaná řada I, 5. modernizace, dvojková řada

Unifikovaná řada I, 6. modernizace, sedmičková řada

Unifikovaná řada I, model 92

Unifikovaná řada I se staronovým názvem Major

Unifikovaná řada I, model 97 Super

Traktory Zetor Crystal unifikované řady II

Stěhování do Martina

Zetor 16045

Tři etapy modernizace Zetorů UŘ II

Zetory unifikované řady IIB, jedničková řada

Zetory unifikované řady IIC, dvojková řada

Traktory z Martina pod značkou ZTS

Traktory ZTS unifikované řady IIC Super

Traktory ZTS unifikované řady IV, trojková řada

Zemědělský pásový traktor PPT-130

Traktory Mt-Super

Traktory Zetor unifikované řady III, pětková řada

Innotrac z Tábora

Forterra - nová generace modelu Crystal

Forterra s plastovou kapotou

Nová řada traktorů JRL

Proxima - nová generace modelu Major

Zetor Proxima - model 2008

Zetor Proxima 2012

Zetor Proxima Plus

Zetor Proxima Plus 2012

Proxima Power - nová generace modelu Super

Zetor Proxima Power 2012

Zetor Maxterra

Prototypy unifikované řady V

Zetor Antar

Konstruktéři spojení s traktory Zetor

Ing. Marián Čollák

Ing. Lubomír Ladiver

Ing. Dr. Jaroslav Miksch

Ing. František Musil

Ing. Jan Rylich

Příloha

Časový přehled výroby traktorů

Výroba a prodej traktorů Zetor v 21. století

Přehled motorů používaných v traktorech Zetor UŘ I až UŘ IV

Výroba a vývoz traktorů

Literatura

Fotogalerie

Rejstřík

Úvodem

První traktory poháněné spalovacím motorem se počátkem 20. století objevily nejdříve v USA (značky Case, McCormick, John Deere, International Harvester, Hart-Parr a jiné), později také v Německu (Hanomag, Lanz), ve Velké Británii (Ivel, Saunderson, Ferguson), v Itálii (Fiat) i jinde. Traktory nahradily a svým výkonem značně předčily do té doby používané koňské potahy a navíc posloužily jako zdroj energie pro další hospodářské stroje.

Na naše území se traktory, hlavně z Ameriky, dostaly ještě v době Rakouska-Uherska a inspirovaly také domácí konstruktéry a strojírenské podniky. Nejdříve to byly tzv. motorové pluhy konstruktérů Václava Snětiny (z roku 1911), Jaroslava Berana (1919) a Emila Černého (1926). Podobné stroje vyráběly také firmy:

Rakouská továrna motorových pluhů Laurin & Klement - R. Bácher, s. s r. o., Mladá Boleslav (pod značkou Exclesior, v letech 1912-1926), První českomoravská továrna na stroje, a. s., Praha (pluhy značky Praga v letech 1913-1925, traktory Praga v rámci podniku Českomoravská Kolben-Daněk, a. s., v letech 1928-1951), Oekonom, továrna motorových pluhů, vozidel a slévárna v Hostinném a Kuklenách se sídlem v Pardubicích (1919), Továrna na stroje a slévárna Koloc, Špička a spol., Kosmonosy (pod značkou Kosmos, v roce 1919), Akciová společnost pro průmysl železářský Ferrum, Frýdlant nad Ostravicí (v letech 1922-1924), Prostějovské továrny na stroje Wichterle & Kovařík, a. s., Prostějov (pod zn. Wikov; pluhy v roce 1918, traktory v letech 1929-1941).

Na přelomu 20. a 30. let minulého století se traktory dostaly do výrobních programů automobilek Praga, Škoda a Wikov a rozšířily sortiment továren na výrobu zemědělských a jiných strojů, např. Pujman, Slavia a Svoboda.

Traktory klasické koncepce vyráběly firmy: Továrna autopluhů a hospodářských strojů, spol. s r. o., Vraňany (pod značkou TAP, v roce 1921), Akciová společnost, dříve Škodovy závody, Plzeň a Akciová společnost pro automobilový průmysl, Mladá Boleslav (značky Škoda, 1926-1954), Svoboda motor, slévárna a strojírna, Kosmonosy - Mladá Boleslav (1934-1949), Jan Pujman, továrna na stroje, motory a slévárna, Nové Ransko (pod značkou Pluto, v letech 1939-1942), Bratří Paříkové, továrna na stroje akc. spol., Napajedla (pod značkou Slavia, v letech 1942-1945).

Po znárodnění průmyslových podniků v období let 1945-1948 bylo zavedené centrální řízení národního hospodářství. Výroba traktorů Škoda v Plzni pomalu končila a jediným jejich producentem zůstal národní podnik Zbrojovka Brno se značkou Zetor. Tato tradiční brněnská firma se na čtyři desetiletí stala zároveň centrem zemědělského strojírenství a řídila další národní podniky po celém Československu.

Při zpracování jednotlivých typů traktorů jsem vycházel především z dobové literatury a firemních materiálů. Velké množství časopiseckých článků a monografií přinášelo občas odlišné informace, které jsem se snažil uvést na pravou míru. Malé rozdíly ve výkonech stejného motoru uváděných v různých pramenech jsou způsobené např. také používáním odlišných metodik podle DIN, SAE a od roku 1997 podle ISO 14 396 a ECE-R24.

Cílem knihy je umožnit orientaci v nepřeberném množství typů a modifikací traktorů Zetor, s jejich vývojem, výrobou a inovacemi, s postavením na domácím a světovém trhu a seznámit také se životy významných konstruktérů.

Poděkování

Bohatou dokumentaci a konzultace o traktorech Zetor a ZTS mi poskytl pan Marek Mikuláš, kterému děkuji v první řadě. Při doplnění mého archívu a ověřování údajů mi pomáhali: Ing. Marián Čollák, Josef Gregor (Gregor a syn, Tábor), Ing. Lubomír Ladiver (DS Martin, a. s., Martin), Ing. Jan Rylich (Zetor Tractors, a. s., Brno), JUDr. Jan Tulis a členové mojí rodiny. Srdečně jim za to děkuji.

Vydavatelství Cpress i autor publikace upřímně děkují Technickému muzeu v Brně za poskytnutí dobových fotografií. Jmenovitě se jedná o fotografie zobrazené na stranách 2-3, 7, 13, 20, 22, 26 (dole), 36 (nahoře), 37, 39 (dole), 42 (dole), 43, 44, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 57 (dole), 58 (dole), 61, 62, 63 (nahoře), 64, 65, 66, 67, 68, 76 a 78.

Přehled výroby traktorů Zetor

Šedesát sedm roků existence traktorů Zetor představuje několik generací jejich tvůrců - konstruktérů, techniků, dělníků a hlavně řidičů-traktoristů doma i v zahraničí. Během tohoto období bylo v Brně vyrobeno více než 1,2 mil. traktorů - od jednoduchých, na obsluhu a údržbu nenáročných strojů, až po moderní vozidla, kde řidičovi při práci pomáhá vyspělá hydraulika a elektronika. Zetory byly vždy na vysoké technické úrovni a na špičce vývoje v dané oblasti.

Úvodní kapitoly přibližují dominantní postavení brněnské Zbrojovky v poválečném československém průmyslu, podmínky v začátcích výroby Zetorů úvahy o přesunu montáže do Líšně, zásahy nadřízených orgánů do konstrukce traktorů a neopomenul jsem ani změny názvů a často dosti nepřehledné organizační začlenění výroby traktorů. Toto všechno se odvíjí v časové posloupnosti a prolínají se také aspekty společenského, technického a výrobního charakteru.

Další části sledují rozvoj výroby ve dvou brněnských městských částech - Zábrdovicích a Líšni, zavedení první unifikované řady traktorů, přesun

Tovární haly Zbrojovky po bombardování

montáže nejsilnějších Zetorů do Martina na Slovensku a inovace po privatizaci až do současnosti. Zetor postupně expandoval do celého světa: Uvedené jsou montážní závody a servisní střediska, fakta a zajímavosti o exportu. Nezapomínám ani na konstruktéry, soupis literatury a odkazy na nejkvalitnější webové stránky.

Podstatnou část knihy tvoří popis jednotlivých typů a modifikací a jejich základní technické údaje. V závěrečných přehledech najdeme odpovědi na otázky, ve kterých letech se příslušný model vyráběl, jaké typové označení se používalo nebo jaký motor byl namontovaný v určitém typu.

Zbrojovka do roku 1945

Průmyslová výroba na území Zbrojovky v Brně-Zábrdovicích sahá do roku 1867, kdy ve firmě Friedrich Wannieck & Philip Jellinek spustili výrobu cukrovarnických difuzérů. Po roce 1901 v rámci fúze s První brněnskou strojírnou ve „Vaňkovce” montovali parní turbíny v licenci britské firmy Parsons. V roce 1936 areál koupila Česká zbrojovka Brno.

V listopadu 1918 byly pro novou Československou republiku převzaty bývalé dělostřelecké dílny v Brně (vybudované v letech 1916-1918 jako součást c. a k. vídeňského zbrojního arzenálu; K. u. K. Waffenhauptfabrik - Filiale in Brünn) a 20. ledna 1919 byla založená Československá státní zbrojovka, a. s., která armádě dodávala dlouhé ruční zbraně. Od 1. 4. 1923 se jmenovala Československé závody na výrobu zbraní, a. s., Brno a od 1. 7. 1924 Československá zbrojovka, a. s., Brno.

V meziválečném období se tam vyráběly také letecké motory, kuličková ložiska, bicykly, psací stroje, automatické váhy, obráběcí stroje a nástroje. V letech 1924-1936 Československá zbrojovka, a. s., produkovala osobní a užitkové automobily „Z” s dvoudobými motory.

Dne 22. 3. 1939 byla zbrojovka přejmenovaná na Reichswerke Hermann Góring AG, Brno (Wannieckwerk) a v letech 1942-1944 se stala spolu se Škodovými závody v Plzni součástí koncernu Waffen Union. Staronový název Československá zbrojovka, a. s., Brno, dostala opět koncem dubna 1945.

Leták s traktory Zetor z roku 1958

Waffen Union a národní správa

Podstatná část Brna byla osvobozena 26. 4. 1945. Tovární haly Zbrojovky byly poškozené asi z poloviny. 2. května 1945 byla Zbrojovka, přes válku začleněná do koncernu Waffen Union, jako válečná kořist obsazena Sovětskou armádou. Po jednáních s velením armády byl podnik 9. května1945 předán zmocněnci ministerstva průmyslu pro zavádění

Reklama na traktory Zetor UŘI

národních správ Josefu Dobřemyslovi. Zbrojovka se podnikem pod národní správou stala 19. května 1945. Sídlo národní správy bylo v Praze, rozhodujícím mezi 27 závody se stal brněnský závod.

Zaměstnanci Zbrojovky se věnovali především obnově továrních budov a zařízení. Od léta do září 1945 v rámci akce UNRRA (United Nation Relief and Rehabilitation Administration - mezinárodní organizace Spojených národů, která měla za úkol pomáhat obnovovat hospodářství zemí postižených druhou světovou válkou) bylo smontovaných více než 100 traktorů Farmall a kompletovaly se nákladní vozidla Dodge a Ford Canada a terénní Willys Jeep. Zahájily se také konstrukční práce na traktorech, které se měly stát nosným výrobním programem Zbrojovky. Ve smyslu Košického vládního programu se chystalo úplné zestátnění Zbrojovky. Polovina akcií, které přes válku vlastnila Dresdner Bank, patřila státu, zbytek připadl soukromým osobám a firmám.

Koncem roku 1945 výrobní program mimo vojenských zbraní obsahoval také zbraně lovecké a sportovní, automatické váhy, psací stroje, kuchyňské roboty, volnoběžky pro bicykly. Ve výrobě motorů se montovaly převodovky pro traktory Svoboda, motory pro motocykly Ogar a automobilové motory Škoda 150 do nákladních vozidel Aero L-150 a Praga A-150. Novinkou ve výrobě měly být zemědělské traktory. Konstruktéři pod vedením Ing. Františka Musila od léta 1945 pracovali na traktoru o výkonu 15 koní, ministerstvo zemědělství však trvalo na motoru s výkonem 20 k. Po delších jednáních se požadavek ministerstva změnil na traktor o výkonu 25 k. Národní správa určila termín výroby prvního traktoru na listopad 1945.

První funkční prototyp traktoru Zetor 25 byl vyhotovený 14. 11. 1945. Plán ze začátku roku 1946 stanovil vyrobit 500 ks Zetorů 25 a v roce 1947 spustit také výrobu menších Zetorů 15. Obchodní

Zetor 25 na jedné z prvních fotografiíz roku 1946. Původní uchycení přední nápravy se později změnilo, čímž se zvětšila světlá výška o 10 cm.

a živnostenská komora v Brně zapsala název Zetor (vznikl spojením výslovnosti začátečního písmene Zbrojovky - Zet a posledních dvou písmen slova traktor) do registru obchodních známek 17. 8.

1946.

V březnu 1946 vyhláškou o ustanovení průmyslových národních podniků vznikly Československé závody kovodělné a strojírenské. V jejich rámci byl od 18. 5. 1946 začleněný n. p. Zbrojovka Brno, do kterého mimo hlavního závodu v Brně-Zábrdovicích patřily závody Brno-Líšeň, Brno-Cejl, Vsetín, Praha-Vršovice, Praha-Strašnice, Praha-Pankrác, Rakovník, Brodce nad Sázavou, Týnec nad Sázavou, Kvasiny, Vlašim, Bojkovice, Holýšov a Jablůnka.

Od poloviny roku 1946 se připravoval první československý dvouletý hospodářský plán (dvouletka 1947-1948), který Zbrojovce upravil výrobní program a určil množství jednotlivých výrobků. Zrušená byla výroba koloběžek, elektrických ručních vrtaček a omezené byly opravy železničních vagónů. Ve Zbrojovce počítali s výrobou 9 350 traktorů, dvouletý plán však určoval větší množství. Bylo potřeba odstranit materiálové problémy - zpožděné dodávky odlitků, nedostatek pneumatik a kuličkových ložisek.

V září 1946 se Zbrojovka zúčastnila prvního poválečného Pražského předváděcího veletrhu - mimo traktoru Zetor 25 vystavovali také psací stroje, sportovní zbraně, automatické a průmyslové váhy.

Zetor 25 se samovazem na dobovém snímku

Pohled zezadu na Zetor 25 při práci s pluhem

Koncem roku se snížil montážní čas traktorů ze 175 na 88 hodin, konstruktéři vyvíjeli hydraulické ovládání přídavného zemědělského nářadí (zkoušky proběhly v listopadu a prosinci 1946). V říjnu 1946 ve Zbrojovce pracovalo 7 014 a v listopadu 7 241 pracovníků. V prosinci 1946 do výroby doporučili malé Zetory 15.

V roce 1947 byl v Brně-Líšni založený závod na výrobu ložisek, produkující 28 typů a rozměrů kuličkových ložisek, nejprve ve spolupráci s britskou firmou Hoffmann. Od roku 1948 dostal název ZKL - Závody na kuličková ložiska a traktory.

V květnu 1947 byla zavedená výroba na linkách, čímž se montáž zrychlila. Plán stanovil vyrobit více o 300 traktorů, 100 motorů Škoda 150, 1 400 vstřikovacích čerpadel a 8 000 trysek. Zbrojovka si od roku 1947 sama vyráběla i vstřikovací zařízení, aby ušetřila devizy za drahé výrobky francouzské firmy Lavalette.

Ke dni 1. 2. 1948 do Zbrojovky patřily následující závody:

00 - Ústředí Praha

01 - Brno (psací stroje, kuchyňské roboty, lovecké a sportovní zbraně, traktory, nářadí)

02 - Jablůnka (pyrotechnika, kovové hračky, galanterie)

03 - Vsetín (šicí stroje, stroje na dojení, automatické stavy, vrtáky, měřidla)

04 - Brno-Líšeň (textilní stroje, valivá ložiska)

05 - Bojkovice (pyrotechnika, kovové hračky)

06 - Bohuslavice (ve výstavbě)

07 - Brno-Cejl (textilní stroje, variátory, prototypy)

08 - Praha-Vršovice (řeznické stroje, polarografy, opravy motorových vozidel)

09 - Praha-Strašnice (součástky motocyklů a bicyklů)

10 - Praha-Nusle (motocykly, nástroje, měřidla)

11 - Brodce nad Sázavou (rámy a montáž motocyklů)

12 - Týnec nad Sázavou (odlitky z lehkých kovů a ocelolitiny, magnety)

13 - Kvasiny (karosárna, truhlárna)

14 - Vlašim (lovecké a sportovní střelivo, obráběcí stroje, drobné a kovové výrobky)

15 - Rakovník (bicykly)

16 - Vrchlabí (ozubená kola, řezací stroje, příslušenství ke kuchyňským robotům)

17 - Loučná (součástky bicyklů)

18 - Cvikov (grafické stroje)

19 - Úpice (váhy)

20 - Krnov (slévárna, tkalcovské stroje)

21 - Sobotín (bicykly, součástky a příslušenství)

22 - Cukmantl (součástky a příslušenství k bicyklům)

23 - Praha-Vokovice (stroje pro účetnictví a statistiku)

24 - Praha - Dolní Měcholupy (kuličková ložiska)

25 - Praha - Hloubětín (automatické váhy a řezací stroje)

26 - Středokluky u Prahy (soustruhy)

27 - Luby u Chebu (rozmnožovací stroje, kovolisty)

28 - Továrna na kuličková ložiska, Perštejn (kuličková ložiska)

29 - Týniště nad Orlicí (bicykly, kuličková ložiska)

30 - Skuhrov nad Bělou (slévárna, kuchyňské strojky, stavební stroje)

31 - Jihlava (výkovky, nástroje, nářadí k orbě)

32 - Náměšť nad Oslavou (náhradní součástky na bicykly)

33 - Brno-Líšeň II (spirálové vrtáky)