Michal Šanda

Blues 1890 – 1940

Robert Boyer, život a legenda v zaprášeném světle archivních dokumentů uložených pod signaturou 82219 C v krabici od bot v depozitáři Noxubee County Library, 103 East King St., Macon

©  Michal Šanda, 2000

©  Petrov, 2000

ISBN 80-7227-067-2

Předmluva

V srpnu 1995 byl v Noxubeeské okresní knihovně v Maconu ve státě Mississippi brigádnicí Madelaine Winkelhofferovou, vyslanou pro Usnesení Kongresu USA o sadařství z roku 1812 do depozitáře ve sklepení domu na 103 East King St, na klice dveří spatřen obrovitý exemplář brouka roháče z čeledi Lucanidae. Na pomoc přivolaného emeritního učitele anglické literatury Ulycese Fitzgeralda však zaujala jiná pozoruhodnost, a sice krabice od bot nadepsaná Boyer a označená štítkem se signaturou 82219 C. V katalogu tato signatura nebyla zaznamenána. Při prozkoumání jejího obsahu objevil různorodou směs dokumentů sestávající z parkovacího lístku z automatu datovaného 15. 7. 1927 z Maconu v Georgii, osmnácti skleněných negativů kabinetních fotografií žen se začernalými skvrnami způsobenými stárnutím použitého materiálu a odloučením stříbra z emulze a pěti pozitivů pohlednicového formátu. Na snímku Bartheny T. či F. je v pravém dolním rohu slepotiskovou matricí vyražena značka ateliéru Parker & Roullier, Baton Rouge.

Brouk roháč zatím zmizel v regále za šanony.

Balancuje na vratkých štaflích Fitzgerald pod vrstvou prachu, kterou nedopatřením z víka oklepl do vnitřku krabice, dále nalezl falzifikát rodného listu znějící na jméno September Wofford a štos z rubové strany inkoustovou tužkou popsaných účtenek. Na základě jakých indicií knihovník Thomas Nelson, působící zde v letech 1920–1954, dospěl k závěru, že se jedná o pozůstalost Roberta Boyera, není jasné ani s odstupem téměř půlstoletí, kdy knihovna tuto akvizici získala. Dvacet textů z účtenek bylo zařazeno mezi profily muzikantů k dokreslení dobové atmosféry. Bohužel mnohé z nich se nedochovaly v úplnosti. V Harcování s Tyusem je kvůli přelomení papíru nečitelná pátá řádka. Některá slova jsou rozpitá nebo je tuha dlouhodobým nošením po kapsách setřená. To je případ textů Na stole růže a winchestrovku, Chasidskýho svatýho caddika, Nakrm Croxe a Smith. V textu Před půlnocí v zatuchlým hotelu čpícím odérem z ponožek vypadl přetržením účtenky segment od brilantinou po vsunul klíč. Rozsah poškozené části (cca tři řádky) lze se značnou přesností odhadnout ze součtu zaplacených drinků na lícové straně. V básni Buran s podříznutym kůzletem v podpaží byl z názvu vypuštěn podtitul Friday Afternoon. V Když jsme za skomírajícího halasení polnic přitáhli jak Leeovy šiky od Gettysburgu je písmo kvůli prohlubující se opilosti pisatele v závěru nečitelné. Ani při grafologické expertize se tyto samoznaky rozluštit nepodařilo. Chybějící fragmenty byly doplněny podle povahy kontextu. Rovněž uspořádání textů do podoby veršů bylo učiněno až dodatečně editorem.

Archie Johnson

se narodil 12. 7. 1904 v Bridgtonu v okrese Kinchafoonee v Georgii jedenáctileté Louise Johnsonové. Z pochopitelných důvodů proto chybí v bridgtonské matrice o narození záznam. Než matka dosáhla zletilosti, vyrůstal v rodině matčiny tety Megan Bagwellové v přístavku v zadním traktu domu na 302 Bell View Street. Dnes se zde nalézá Johnsonovo muzeum. Vystavené relikvie však nemají s jeho osobou mnoho společného. Kromě zapalovače a pistole Johnson nevlastnil žádný majetek. Replikou je rovněž budova muzea. Původní dům byl stržen při asanaci roku 1935. Vrozenými fyzickými dispozicemi podpořenými dřinou si Johnson brzy získal respekt sahající daleko za hranice ghetta. Jak patřilo odedávna k tradicím této čtvrti vyděděnců, od raného dětství musel přispívat do rodinného rozpočtu. Začínal čištěním bot, od roku 1912 byl zaměstnán v bauxitových dolech. Kolem roku 1918 začíná podnikat na vlastní pěst. Doslova. Jednou z pěti svěřenek, jimž poskytoval ochranu, se stává i jeho matka Louisa.

26. 10. 1923 se v baru Sunshine zapletl do žárlivé šarvátky mezi matkou a prostitutkou Rosou Millerovou. Potupená plivanci, vytáhla Rosa břitvu a pořezala Louisu v obličeji. Přesto se Louise podařilo tasit chib ukrytý pod podvazkem. Ve snaze je od sebe odtrhnout se Johnson na Louisin nůž sám nabodl. Než z ordinace na Waycross Square dorazil doktor Harris Habersham, s proťatou aortou vykrvácel na hliněnou podlahu Sunshine.

Johnsonova oficiální diskografie uvádí sedm titulů. Avšak nejméně dvacet dalších písní, lišících se v převážné většině jak texty, tak po stránce hudební, je roztroušeno v katalozích gramofonových firem pod shodným názvem Archie Johnson’s Blues.

Muggsy Bogues

(vl. jm. Roy Lee Pickens)

je typickým představitelem původního venkovského blues. Pocházel z kraje bavlníkových plantáží lemujících deltu Mississippi. Na plantážích v okolí rodného Shelby pracoval až do čtyřiceti dvou let. Roku 1924 se přihlásil na výzvu B. J. Granta, vyhledávajícího v terénu nové talenty pro Bluebird. Grant s Pickensem pořídil pět zkušebních nahrávek, jež odeslal do New Yorku. V listopadu přišla z ústředí pozvánka do studií. Umělecké jméno Muggsy Bogues vymyslel pro Pickense Grant cestou ve vlaku, inspirován reklamní cedulí na nádraží v Camdenu. Po návratu do Shelby na Boguese čekal agent konkurenční Esmony John Long. Ačkoliv měl Bogues podepsanou smlouvu s Bluebird, natočil pro Esmonu tucet písní. Když se to rozezlený Grant dozvěděl, předal celou záležitost soudu. Bogues však za svého druhého pobytu v New Yorku kromě Esmony, jíž se rovněž smluvně zavázal, nahrál další desku pro Black Swan a osm písní pro Relotrone. Tuto zapeklitou záležitost řešili právníci ještě v době, kdy už Esmona i Relotrone dávno zanikly.

Roku 1928 se Bogues oženil s o dvacet let mladší dívkou Orabell McCleodovou. Po svatbě a narození dcery se pouze výjimečně uvolil zahrát při rodinných příležitostech.

Zemřel 10. 2. 1942 v Shelby.

Blind Scrogg

(vl. jm. Elmore Scroggins)

Narodil se 20. 7. 1898 v Bonhamu v Texasu. Oba jeho rodiče zahynuli roku 1910 při největším železničním neštěstí v historii Southern Pacific Railroad. Při výměně lokomotiv na nádraží v Caddo uprostřed Kiamachských hor dvacet vagónů naložených dobytkem vyrazilo brzdné klíny na kolejnici a dalo se do pohybu. Po sedmi mílích se osamocené vagóny řítící se samospádem srazily s protijedoucím osobním expresem. Podle zachránců, kteří k nehodě přišli první, neslo se sténání poraněných a bučení splašeného dobytka soutěskami až daleko do údolí. Ještě týden po nehodě zaměstnanci železnice dohledávali v kopcích kolem trati zaběhnutá zmrzačená zvířata a dobíjeli je. Z cestujících katastrofu nepřežil nikdo.

Po úmrtí rodičů Scrogginse i jeho pět sourozenců adoptoval strýc Ibby Worth. Jelikož byl Scroggins od narození slepý, pro práci v zemědělství byl prakticky nepoužitelný. Proto jej dal strýc roku 1911 zapsat do internátní školy pro slabozraké v Abilene. Zde se vyučil kartáčníkem a seznámil se se základy Braillova písma. Víc než řemeslo jej však začala zajímat muzika.

Od roku 1913 se příštích třicet let bude s kytarou potulovat po širokém i vzdáleném okolí rodného Bonhamu, ohraničeném pětiúhelníkem měst Vadito, Mora, Rush Springs, Daigenfield a Evant, v nichž se usadili jeho sourozenci.

Zemřel 12. 3. 1934 v Rush Springs.

Diskografie:

CBS  1964,  BG-827  Rare Blues

Mississippi Ben

(vl. jm. Benjamin Owsin Respert)

se narodil v Baton Rouge v Louisianě roku 1901 jako poslední ze čtyř dětí Murraye a Josephiny Respertových. Záhy nato se mezi rodiči začaly projevovat neshody, které vyvrcholily otcovým odchodem do Greensburgu. Po dvou letech vzájemného odloučení si matka našla nového partnera, kornetistu Charlieho Phelse. Od něho Ben dostal hudební základy. Mezi mnoha dalšími matčinými partnery byl i Phelsův rival Hinder Holcomb. Ráno Holcomb s károu taženou mezkem rozvážel poštovní balíky. Po polední siestě zašel na drink a poptat se do pizzerie k Serenovi. Ačkoliv byl Salvatore Serena pouhým kuchařem, tahal za nitky většiny podniků a muzikantům zajišťoval rita na večer.

V šestnácti dostal Ben první angažmá na parníku Othello. Po měsíci dennodenního čtrnácti až dvacetihodinového hraní se vyčerpaný vrátil domů s Holcombem rozvážet poštu.

V následující sezóně přijal nabídku bratří Wardových, vlastnících zábavní loď Bonaparte. Roku 1919 získal místo druhého kornetisty v Duke’s Brass Bandu vystupujícím na parníku Eleanora Grey. V Duke’s Brass Bandu strávil celkem osm let. Na závěr sezóny 1926 kapitán Eleanory Grey muzikantům na poslední zastávce v Braithwaite doplatil zálohy stržené z honoráře. Ben s kolegy vyrazil do města. Na kohoutích zápasech však prosázel veškeré peníze. V nastalé bitce s majitelem zvítězivšího kohouta mu kdosi kladivem roztříštil čelist. Po neúspěšných pokusech hrát na kornet se zubní protézou zlomený a vyhaslý zpíval na bulvárech Baton Rouge za doprovodu flašinetu teskná blues o zlatých časech na Mississippi.

Morgan Sumner

(vl. jm. Morgan McNabb)

Roku 1902 bylo na nádražní lavičce v Sumneru v Tennessee nalezeno železničářem Ligisem McNabbem asi dvouleté batole. Ten jej předal do péče bratrance Morgana McNabba a jeho ženy Elvy. Na kytaru a foukací harmoniku se Morgan naučil od bratra Wilsona. S ním a ostatními sedmi sourozenci vypomáhal otci na farmě a muzicíroval v rodinné kapele. Kolem roku 1916 začíná vystupovat v triu s bratrem Johnem a otcem na tancovačkách. V Sevier jeho neučesaný syrový projev zaujal majitele gramofonové firmy Run Williama Shakespeara. Pět nahrávek pořízených v květnu 1926 (aby se odlišil od otce, zvolil si pseudonym Sumner) od Runu odkoupila Decca. V září po žních Sumner spolu s dalším bratrem Calebem McNabbem a hráčem na valchu Washboard Bobem odjíždějí do Chicaga. Uspěl však pouze on, čímž si znepřátelil Washboard Boba, jenž se cítil být jím a Shakespearem podveden.