EDICE

DELFÍN

SVAZEK

STÝ

DEVADESÁTÝ

ČTVRTÝ

PAVEL KOLMAČKA

ŽIVOT LIDÍ,

ZVÍŘAT,

ROSTLIN,

VČEL

TRIÁDA

2018

Pavel Kolmačka

Život lidí,

zvířat,

rostlin,

včel

© Pavel Kolmačka, 2018

ISBN 978-80-7474-228-6

ISBN (PDF) 978-80-7474-239-2

ISBN (ePub) 978-80-7474-240-8

ISBN (mobi) 978-80-7474-241-5

Život těla

PUMPY V PRAVIDELNÉM RYTMU

polykají, vyvrhují krev.

Plankton obeplouvá útes,

hejno drobných ryb vznáší se nad propastí.

Krvinky unášené proudem řítí se úžinou,

na mělčině zpomalují a pak se rozptylují.

V ústí jeskyně polyp povlává chapadly.

Tma a ticho, hlad chobotnic.

Želvy mátožně táhnou na sever, velryby na jih.

Zdá se nám sen, mozek vysílá vlny.

Nikdo nic neví.

V PRALESNÍM ŠERU se v napajedle

zrcadlí strom cév.

Srny se sklánějí, pijí.

Zpozorní,

a vzápětí

se dávají na útěk.

Tygr jde.

KREV PĚNÍ,

bublá v šachtách,

soutěskách,

průlomech skal,

strhává stéblo,

točí s ním,

unáší mravence.

Kam jen se propadá

všechna ta voda,

ta hlína.

UCHEM JAK MOUCHA

vlétá svět

chycený ve slovech,

v tichém volání.

Jen chviličku,

vteřinu či dvě

plachtí nad plání.

Ještě je vidět?

Ne,

už ne.

V HLUBOKÉM POHROUŽENÍ

tůně buněk:

leknín kvete,

les kolem je zamlklý,

jako by tvrdě spal.

Jen v rákosí zpívá

žabí král.

MÍSTO, KDE VZNIKÁ,

vytryskává

jasný svit očí:

tma a ticho,

a jen kap, kap, kap,

jako když budík tiká.

Hlídači pramene, jsi tam?

Neodpovídá,

mlčí.

UPROSTŘED PRALESA

srdce.

Pomalovaní nazí lovci

vystupují ze tmy,

náměsíčně jdou k horké pulzující záři,

usedají v kruhu.

Tiše se ohřívají,

pečou si maso, placky,

vědí, že teď jsou v ráji.

Život ve dne v noci

ČÍŇANÉ OVLÁDLI TĚŽBU ZLATA V GHANĚ,

bez pistole však nevycházeli...

Cosi zapraskalo, hlas přijímače zmlknul.

Okno zhaslo.

Průzkumný stroj nad horizontem změnil kurz,

pilota v kokpitu uhranul bílý svit.

Měsíc, magnet náměsíčných, vyvěral,

na okamžik se přes něj mihla sova,

krystalizoval.

Měsíc fosfor vznikal.

Měsíc v přístřeší ptačího krmítka.

Měsíc pastýř, měsíc ovečka.

Měsíc zásah, zkáza, kobliha.

Měsíc louže prolitého mléka.

Měsíc se zrcadlil na mokrých listech,

ptačím zobu, lípách,

jež hnaly své šťávy

do mladých výhonků,

předávaly si zprávy

o přesunech a hrozbách,

o neslyšných pohybech

tam i tam.

Bezděčně zviřovaly vzduch

pohyby nočních novorozených.

(Jejich údiv, oslnění, pootočení hlavy!

Plovací ohýbání ruky!)

Nepostřehnutelně se děly

pohyby trávy.

Nepozorovaně probíhaly

nevyzpytatelné pohyby,

jimiž se mění ratingy a kurzy.

Pohyby na účtech.

Pohyby komand.

Pohyby letadel.

Pohyby lodí.

V dosahu tepla lidských obydlí

pohyb lišky v mechu noci.

Pohyb větví.

Pohyb kyčlí.

Kotě se v přítmí

vyhýbalo převržené lahvi.

Chodilo tam a sem po zádech a hlavě

polosvlečené ženy.

Keř srdce nespal,

výhonky pod kůží

šátraly, místy prorážely

a pronikaly ven.

(Zítra v denním boji

šlahouny jí za chůze budou viset z uší,

vlát v protivětru...)

Proplétaly se s ním houštiny

rašící z vnějších věcí:

do všech stran větvilo se

místo nočního neštěstí.

Výhonky obrážely místo

dopadu vysrážené kapky.

Ježatě byla obrůstána

hrst peří z rozsápané sýkory.

Pohnul se stín:

člověk pod stromy

zapaloval kopky

z klacků a slámy,

neboť začínal mrazík.

Čas chvátal, nezvolňoval,

v okně, jež před pár hodinami

pohaslo, znovu rozsvítili,

znovu se ozývaly hlasy.

Jacísi rozespalí se milovali,

obezřetnost bránila početí.

Hroch je šelma,

pravil tenký hlásek,

snad dětský.

Za východním obzorem

otálelo slunce.

Ještě se všechno

mohlo stát jinak.

SÍLILO SVĚTLO.

Živé světlo.

Světlo dýchajících, živých.

Sluneční vichr udeřil,

elektronické sítě zakolísaly.

Den, den!

Solární vařič mohl začít

péci muffiny.

Vzbuzení ze smrti

zvolna okřívali.

Vesele pokračovali

v místě, kde skončili.