ČAN / BÁSNĚ

. 

SONETY PRO NIC A ZA NIC

.

        Úvod

        Jednou zcela náhodou a znenadání

        otevřel jsem Shakespearovu sbírku sonetů

        zapadl jsem v kouzla jeho přání

        do poslední hlásky kupletu

5    jeho sonet je jako chytrá horákyně

        napůl nahý napůl oblečen

        napůl mudruje a napůl pase svině

        a jenom napůl je o všem přesvědčen

        stojí v nich rozkročen básník a prima chlap

10    slova žene větou jak důstojník svoje roty

        a lásce vytrubuje jako na poplach

        a nádherně vidí do holoty

            a najednou zachtělo se mi setřást těch tři sta let

            a polohou ptačích hlasů předstírat krásu jeho vět

        Slavík

        Možná že občas to nejsem já

        kdo k tobě vklouzne pod peřinu

        možná že je to dárek z neznáma

        některý z mých dobrodružných stínů

  5    možná že občas to nejsi tak docela ty

        která se po mně v noci otočí

        možná že zcela cizí náměty

        pod víčky svítí do očí

        možná že vypůjčíš si občas zákoutí

10    od některé potulné krasavice

        možná že občas je to u nás jako na pouti

        když se dav tlačí u střelnice

            ty všechny možná roztančené do valčíku

            balí nás do sebe jako do pláštíku

        Na obratlíku vyděšené touhy

        roztočen jako pomatená korouhvička

        být ze slámy být strašák ptáků pouhý

        a hořet tiše jako sirka nebo svíčka

  5    jako sýček na šedivém křídle

        pustit se noci pod košilku

        pařáty rozprostřeny jako vidle

        v zobáku tvoji sladkou chvilku

        jenomže máme tu onu tíži

10    která vteřiny valí z nedostupných svahů

        a víčka tiše klíží

        jak odměnu za marnou snahu

            přestože noha se jen tak na stupátku drží

            ruka si bičem práskne do příspřeží

        Ty nemáš jen jedno tělo

        ty jich máš jaksi více

        jedno by pod klobouk stále chtělo

        jiné zas nad střevíce

  5    zatímco tohle jedno

        si vedle mne tady leží

        to druhé ty mé bědno

        ty ostatní kdesi střeží

        některá spolklo všedno

10    a některá už vzal ďas

        je tam však ještě to jedno

        na které chci mít čas

            na něj si nalíčím čerstvé pasti

            než napíši konečný součet slastí

        Já viděl jsem ji kdysi v Miláně

        a ještě dnes se mi svírá dech

        srdce poděšeně hopká na laně

        a vrací se mu spěch

  5    byla nádherná a já byl náhle mlád

        šlo jen o pár století a čtyři kroky

        ty století bych ještě nějak zvlád

        ty kroky trvaly by roky

        tak z křídel krásy pocestné

10    padají péříčka tiše do smutků

        a srdce tančí kroky neřestné

        na pěně příštích zármutků

            a kroky které nevrátíme tanci

            bloudí v nás jako tažní psanci

        Nevěř jim holka když o lásce ti mluví

        nevěř jim ani za pětník

        ten kdo se k hezkým slovům tulí

        je většinou veliký kurevník

  5    nevěř jim holka ani hlásku

        nevěr slovům jež se větou tiše plazí

        prohraješ jimi srdce sázku

        neb slova to jsou něhy vrazi

        jenom těm bláznům užaslým do němoty

10    zblblým až k nepoznání

        těm holka věř těm do slepoty

        vyhrává tiché zdání

            těm holka věř i když jen na vteřinu

            než propadnou se v hloubku vlastních stínů

        Až jednou začnou všechno znova

        stéblo a sex moře i město

        než naplánují srdce nová

        než vystydne jim světa těsto

  5    ať vymyslí do něhy přídavek

        jako se dává do okurek či marmelády

        když si to tělo stárne od vdavek

        ať slastem nechá čepec mladý

        ať nezplesniví fantazie

10    ať nezrezaví touhy kloub

        ať v krvi stehy šampaňského šije

        ať se mu chce vždy blíž a hloub

            jenomže oni jsou to vždycky titíž páni

            co sedí nad tohoto i onoho světa plány

        Drozd

        Je dávná smlouva mezi tělem a tmou

        nad kterou střeží pohyb

        kterou z nás jen tak nesejmou

        a o které není pochyb

  5    ta smlouva sahá až na břehy všech moří

        pod nebe z něhož oblaka smetly hvězd

        podle závazků ta tma nad tělem hoří

        a tělo dovolí tmě jiné tělo svést

        pohyb vše tajuplně sleduje a řídí

10    kdysi dávno si přivlastnil rytmus vlny

        jen někdy tělo trochu šidí

        a rozdrnčí se zvukem prasklé struny

            je tajný dodatek k té smlouvě s tmou

            malý dodatek týkající se jenom nás dvou

        Někdy je noc úplňkem samodruhá

        a měsíc nocí samoprvý

        a nad městem se táhne černá duha

        a všude to nasládle voní krví

  5    hloučky mužů a spálenišť

        ruka bezmyšlenkovitě hladí zbraň

        a najednou není jiných hřišť

        znenadání je oheň rozebrán

        a zcela jinak se všechno hraje

10    jako by rozdali nová pravidla

        jako by někdo začal kreslit ráje

        ocelovou kulkou do čela

            a ticho ještě včera plné odmlčených smíchů

            je plné divokého čekání a kručí v břichu

        Jsou ještě místa kde stolek či dva

        postaví jaksi na okraj do krajiny

        ve které se pahorek výškou holedbá

        když vykoukne nad kapradiny

  5    a když ti přinesou jídlo na talíři

        jako bys kuchařce kouknul do výstřihu

        a ona se ještě v létech zapýří

        a do úst rozpustí příchuť hříchu

        miluješ mouchu co po ubrusu si leze

10    máš touhu být jejím druhem

        do kapes nasbírat všechny meze

        a vrátit se velikým kruhem

            a v duchu vidíš mladíka jenž složí

            místní krásku do večerního hloží

        Sedí si v kavárně zády k zrcadlu

        Tagesblatt se skoro dotýká plešky

        je podoben jakémusi nepodařenému kyvadlu

        jež zamrzlo v dávné lesky

  5    Die Kameraden sind weg ausgestorben

        a zprávy jsou od neznáma

        a není chuť vyjít si ven

        i tahle káva je dnes jaksi planá

        nikoho už k ničemu nedonutí

10    nikomu už nebude povolovat žít

        jedině anděla smrti

        ten musí za ním do kavárny jít

            tak polehoučku odcházejí časy

            jak v proudu potoka vodní řasy

        Město je město jen když má řeku nebo moře

        a umí zacházet s břehy

        aby se po tom břehu dalo jít jako po starém dvoře

        aby ty břehy byly břehy něhy

  5    ta voda pak za oplátku město naplní

        světlem jež přísluší roční době

        světlem jež smutky vysluní

        a patří jen mně a tobě

        jen když to město svou pýchu vodě k nohám složí

10    a nechá si tou vodou říct

        co dělat se světlem a jak si racek krouží

        to město pak spolu s tou vodou začne týct

            někdy se voda městu vzbouří a do ulic mu laje

            a měšťany rozdělí na pochopy a na lokaje

        Pakliže předpeklí si na čekárně dává záležet

        pak je to tam jako v nádražní restauraci

        drobní Orfeové tam chodívají posedět

        a předstírají že jsou obchodní cestující

  5    čas jako zakřiknuté dítě

        se posadí tiše do kouta

        a cloumá z rukávu visící nitě

        za městem zařízli kohouta

        a najednou si to všichni kolem sedí

10    každý si přišel z jiného spěchu

        a každý si velice pozorně hledí

        jen svého umírajícího dechu

            a není co vysvětlit a není komu ruku dát

            za pár minut se bude cestovat

        Racek

        Na blízkých ostrovech kde věčně kvete trní

        a večer obléká sukni černých přání

        kde píseň potulná ti v kostech jemně brní

        a do modrava stříhá tuhé zdání

  5    na blízkých ostrovech kde jeskyně jsou skrýší

        pro zvěře příčestí jež dusí úzkosti

        kde pahorky na měkká jména slyší

        a hvězdy červenají krve blízkostí

        na blízkých ostrovech kde stromy leccos tuší

10    co v morku kostí ztrácí běžný tvar

        kde každé tělo svojí lásce sluší

        a každá láska má jen jeden spár

            na ostrovech blízkých jako vlastní ret

            rozkvetl v sklínce slastí bílý květ

        Držela mou hlavu mezi prsy

        hravě plavala si hlubinou

        zapomínajíc že mě tou hloubkou dusí

        že občas tu i láskou zahynou

  5    ztratil jsem dechu zbytky

        a naučil se náhle nové hry

        tělo zapomnělo na námitky

        na výhry a na prohry

        ještě dnes si občas ve snu plavu

10    hlubinou zelenou a modrou jako svět

        mezi prsa jí zaklenu svou nešikovnou hlavu

        a čekám si na dusíkový květ

            každý kapitán má svoji mořskou pannu

            a velkou láhev krásných hlavolamů

        Jsou ryby které létají jak vosy

        a ryby které létají jak ptáci

        já tancoval jsem na palubě bosý

        a se mnou čtyři nazí plameňáci

  5    moře blyštělo se žlutě do šedava

        horizontem přetékalo do nebe

        ze dna zdvíhala se žlučí láva

        jako by moře zanevřelo samo na sebe

        vzduch strnul popílkem a kyselinou

10    ze slunce zbyl jen talíř žalů

        voda vířila tajemnou usedlinou

        a rozvírala dlaně pustých kalů

            jenom já tancoval si pro legraci

            a se mnou moji milovaní plameňáci

        Když vítr do plachty se opře jako do pravidla

        a loď se bokem do vln nakloní

        Odysseus usedne se mnou u kormidla

        West Fargo kočí práskne do koní

  5    pod kýlem vaří se bílá pěna

        rackové křikem pobízejí loď

        vítr položí mi ruku na ramena

        a řekne chlapče ukaž se a pojď

        pojď se mnou pod lem olověných mraků

10    mlhou jež sbírá ledů tříšť

        do měkkých západů jež leží dlouze v zraku

        do touhy delfínů a jejich věčných hřišť

            plátno mlaská a ráhnovím to cloumá

            a jazyk solí rtů si zadumaně bloumá

        Jsou přístavy jak ruka do kapsy

        či do rvačky jež čistí hnědou krev

        jsou přístavy v nichž prášnivějí psi

        žijící délkou kozlích střev

  5    jsou přístavy kde velká bílá těla

        se snášejí z hrobek balkonů

        jak albatrosi s křídly archanděla

        přistřižených vůlí bontonu

        jsou přístavy kde vůně koření

10    se mísí s vůní solí racků chaluh

        jsou přístavy ztracené v mámení

        jak ruky mávnutí koupené za dluh

            pak je tu přístav jak rosa na dlani

            který se vypaří v ranním svítání

        Hraví andělé mají hnědou kůži

        drobná prsa a krásnou postavu

        z těch nevhodných budou muži

        a budou krást péra od pávů

  5    ztracené ráje mají vůni dýmů

        a leží strnule v nepaměti

        která tu najde ve vyděšeném rýmu

        jen drobné starce a malé děti

        ztracené ráje se rozpadají jako kry

10    když omylem najdou příliš teplá moře

        a hraví andělé zapomenou na své hry

        když vklouznou v běžná lidská hoře

            ztracené ráje odkud o vás vím

            a odkud budu vědět když si to nepovím

        Havran

        Někdo nám svět stále dělí

        na bílý a černý

        dělí ho přímo pod prdelí

        na nevěrný a věrný

  5    dělí ho potmě i za červánků

        na bohatý a chudý

        jako když roztrhne stránku

        jako když štěpí sudy

        dělí ho na ženy a muže

10    dělí ho kulkou a mávnutím ruky

        dělí ho barvou kůže

        dělí ho na větve a suky

            možná že tyhle meze by chtěly trochu hloží

            krtka skřivánka a soustrast boží

        Jsem tím kým jsem byl ještě včera

        před týdnem a před dávnými jary

        to jenom zřítila se atmosféra

        a probudila v duši sváry

  5    otrávili mi kovem dobrou náladu

        a dusičníkem prudkost vášně

        napadli mě zákeřně a zezadu

        a zanítili dásně

        já se jim bráním drobným vitaminem

10    jsem stále ve střehu

        svůj sklep jsem naplnil jen prvotřídním vínem

        knihovnu snůškou postřehů

            a jak tak svoje záda do zdi tlačím

            jen ještě jeden úsměv ten snad stačím

        Jsou kteří rozdělí svět na částice

        jiné zas ego a id moří

        některé odkojila lvice

        někteří mají žlázu tchoří

  5    poslušně všichni ráno vstanou

        dobývat papírových grálů

        na věky tady nezůstanou

        tak alespoň zapsat jméno do análů

        žonglovat znaky louskat oříšky zdání

10    v ad absurdum si sbírat pampelišky

        mordovat zbytky tajuplných přání

        skalpelem ambice honit tiché myšky

            zavěsit celý život do černých slov na bílém papíře

            cestovat táhlým neúspěchem a k nevíře

        Občas nečekaně a bez ohlášky

        vypustí na nás den jen tak na zkoušku

        a všechny od rána uzavřené závisti a lásky

        navrátí večer do původního fěrtoušku

  5    a semo tamo celé nekonečno

        od počátku až do konce

        je prohlášeno jaksi za zbytečno

        bez fanfáry a bez zvonce

        mně ale vrátí jeden úder tepu

10    prý se mi nepoved

        prý nemá duše vzletu

        tenhleten jeden srdce tep

            a stáhnou ze mne život jak ubrus ze stolu

            v tom co zůstane budem si krásně pospolu

        Jen všichni čerti ví co je to býti mužem

        jen ďábel sám co ženou

        já čertům zůstal leccos dlužen

        ty ďáblu stejnou měnou

  5    občas čerti nějakou tu notu minou

        a ďábel změní kroky tance

        když hedvábné vlajky zavlají nad úžlabinou

        a oštěp míří v srdce kance

        a možná že čerti se řídí podle hvězd

10    a ďábel bere rozkazy od pahorků

        a my si jdem nejdávnější ze všech cest

        když vyjdeme si po svém vlastním dvorku

            tak k čertu s tím co jenom všichni čerti ví

            budeme poslouchat co kůže napoví