Přeložila Lenka Adamcová

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Mossbridge, Julia, 1969-

[Calling. Česky]

Poslání : jak se stát sám sebou během dvanácti týdnů / Julia Mossbridgeová ; přeložila: Lenka Adamcová. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2021. -- 226 stran

Přeloženo z angličtiny

ISBN 978-80-7500-622-6 (brožováno)

* 159.923.2 * 316.628 * 159.923.3 * 17.02 * (035)

– sebepoznání

– seberealizace

– autenticita (psychologie)

– smysl života

– příručky

159.92 - Vývojová psychologie. Individuální psychologie [17]

Julia Mossbridgeová

Poslání

The Calling

Copyright © 2019 by Julia Mossbridge and New Harbinger Publications, 5674 Shattuck Avenue, Oakland, CA 94609

Translation © Lenka Adamcová, 2021

Czech edition © MAITREA inspirace srdcem, s.r.o., Praha 2021

ISBN 978-80-7500-622-6

Pro Josepha. Nechť tvá pravá práce září!

Milí čtenáři,

snažíme se, aby naše knihy byly perfektní. Pokud i přesto objevíte v knize nějakou chybu, napište nám na nakladatelstvi@maitrea.cz a my ji rádi opravíme.

Děkujeme, Váš nakladatel.

Obsah

Předmluva; Úvod

1. ČÁST

Objevte své poslání

1. TÝDEN

Příprava vaší vnitřní laboratoře

2. TÝDEN

Experimentování s autentičností

3. TÝDEN

Experimentování s autoritou

4. TÝDEN

Vaše volba, vaše poslání

2. ČÁST

Nabijte své poslání energií

5. TÝDEN

Příprava vašeho kruhu poslání

6. TÝDEN

Experimentování s důvěrou

7. TÝDEN

Experimentování s láskou

8. TÝDEN

Vaše dary, vaše poslání

3. ČÁST

Zapojte své poslání

9. TÝDEN

Příprava vašeho vztahu s univerzem

10. TÝDEN

Experimentování se zapojením

11. TÝDEN

Experimentování s odevzdáním se

12. TÝDEN

Váš život, vaše poslání; Poděkování; Odkazy; O autorce

OHLASY NA KNIHU POSLÁNÍ

Vyloučení odpovědnosti: Tato kniha obsahuje skutečné příběhy skutečných lidí. V některých případech autorka skryla identitu osob použitím pseudonymů, což je vyznačeno hvězdičkou. V některých případech byly také změněny znaky, podle nichž by bylo možné osoby identifikovat.

Předmluva

Náš svět se stává stále víc materialistickým a vládne mu hlad po společenském postavení, moci, majetku a nevyčerpatelném účtu v bance. Mezi těmito motivacemi nebývá vždy rozpoznána touha skrytá úplně vespod. Je to hluboká touha po pocitu míru a klidu a po životě v souladu s naším předurčením. Přestože získáváme postavení, moc a víc a víc materiálního vlastnictví, miliony lidí stále prožívají vysokou míru sklíčenosti, osamělosti, úzkosti, nejistoty, všech možných strachů a všeobecného pocitu, že „nám cosi schází“ nebo „vše není tak docela správně“.

Existuje cosi skutečnějšího, na co se mnozí z nás v sobě teprve musejí plně napojit. Tato doširoka zející mezera má hodně společného s tím, že nenásledujeme své poslání – že nežijeme za účelem, kvůli němuž jsme se skutečně narodili.

Materiální věci samy o sobě nikdy nepřinesou naplnění, po němž my všichni tak hluboce toužíme. Uspokojené materiální potřeby, jak Julia Mossbridgeová zdůrazňuje v této knize, jsou nepochybně součástí odhalování a prožívání našeho potenciálu. Jak ale zmiňuje, tyto elementární potřeby jsou pouze základem. Materiální potřeby samy o sobě nikdy nepřinesou naplnění, o které všichni v jádru usilujeme. My potřebujeme žít svůj potenciál a cítit hluboké uspokojení.

Každý z nás má jedinečný dar a ten má předávat za svého života na této planetě. My všichni máme určitou speciální a konkrétní roli v objevování a probouzení vědomí individuálně i kolektivně. Čím víc jste si vědomi, kým skutečně jste – za všemi myšlenkami, představami, přesvědčeními a emocemi, s nimiž se většina lidí ztotožňuje –, tím větší budete mít schopnost skutečně si uvědomovat a plně realizovat jedinečné dary, které tady máte předávat. Jak píše Julia: „Vaše poslání funguje téměř samo o sobě, jakmile odstraníte nánosy a překážky, jež brání jeho rozvoji. O svém poslání můžete uvažovat jako o vozidle, které už je vyrobené. Vy ho jen musíte vyhrabat zpod hromady smetí, nastartovat motor, vyčistit cestu a jet.“

Vyhrabání zpod veškerého našeho „odpadu“ – naší emocionální zátěže, chcete-li – je nejzásadnější pro pochopení našeho plného poslání a potenciálu. Je to jako jet autem s blátem rozmazaném po celém čelním skle. Dokud bláto z okna neočistíte, nemůžete vidět nezměrnost a plnost toho, co je uvnitř i vně auta. To samé platí pro lidské bytosti. Nemůžeme si uvědomovat ani prožívat svůj plný potenciál uvnitř ani navenek, dokud si nedáme do pořádku své vnímání sebe samých (objektiv, skrze nějž se díváme), jež obvykle bývá složené z myšlenek a přesvědčení, jež chováme, uvězněných emocí, jimž nebylo umožněno, aby byly plně projeveny, našeho ztotožňování se s tělem atd. Zevrubné zkoumání těchto dlouho udržovaných přesvědčení je vstupní branou k objevení všeho, k čemu jsme zde předurčeni.

Julia odvádí skvělou práci organizováním tohoto procesu objevování poslání člověka do tří jednoduchých – a nikoli nezbytně snadných – stadií: Definujte své poslání. Aktivujte své poslání. Žijte svým posláním. Provází čtenáře zpátky domů, k jeho pravé podstatě. Jak Julia píše: „Vaše poslání je vždy v podstatě stejné. Není ničím méně nebo více než být tím, kým jste, abyste mohli odvést svou skutečnou práci ve světě.“ Bere s sebou čtenáře na cestu k autenticitě, vnitřní autoritě, důvěře, lásce k sobě, sounáležitosti, spojení a odevzdání se. Tyto kvality a praktiky jsou zásadně důležité pro vývoj odhalování a žití vlastního pravého poslání. A i když je program Poslání snadné následovat, realisticky možné s ním pracovat a začlenit ho do svého života a rozplánovat si ho krok za krokem, vyzve vás k nezbytnému zanoření se do vlastního nitra, což vyžaduje odvahu, zvídavou a otevřenou mysl a hlubokou lásku a soucit vůči sobě i ostatním.

Jste celiství. Všechno, co potřebujete, máte právě teď v sobě. Nejedná se o proces nacházení částí sebe samých někde jinde a jejich přidávání k tomu, za co se momentálně považujete. Je to proces odečítání – rozkrývání nebo odlupování toho, čím si myslíte, že jste – abyste probudili všechno, čím jste doopravdy.

Na této planetě žije více než sedm miliard lidí. Jak by naše planeta vypadala, kdyby každý jednotlivý člověk následoval své poslání a žil svůj plný smysl a potenciál? Pokud odvedete svůj vlastní podíl na této práci – odhalíte všechno, kým doopravdy jste – bude to znamenat nezměrný přínos, obrovské naplnění. Toto naplnění překračuje veškerá pomíjivá uspokojení získávaná z materiálních úspěchů, vztahů, moci nebo postavení. Zjištění, kým doopravdy jste, jako nekonečné vědomí poskytuje neomezený prostor pro všechny aspekty vaší jedinečnosti, aby se mohly objevit se ve svém plném projevu.

Pokud my všichni odvedeme svůj kus práce a bez zaváhání budeme vším, čím jsme, a vším, čím zde máme být, prožijeme globální posun k větší harmonii, tvůrčímu plynutí, nepodmíněné lásce a pulzujícímu pocitu živosti.

Carole Griggsová, Ph.D.,
drcarolegriggs.com

Úvod

Jsou vaše potřeby všeobecného fyzického zdraví, bezpečí a mezilidských vztahů v zásadě uspokojené?

Hledáte něco jiného – porozumění smyslu svého života přesahujícího tyto základy?

Víte, že máte na světě nějakou práci, nejste si ale úplně jisti, která to je nebo jak ji dělat?

Pokud jste se v poslední době zaobírali těmito otázkami, jste si pravděpodobně vědomi touhy dělat něco více uspokojivého než to, co děláte teď, i když třeba máte problém zaměřit se na to, co přesně je tím „něčím víc uspokojivým“. Tato „víc uspokojující“ záležitost je vaším posláním. Je to vaše pravá práce, to, co se děje, když přinášíte své dary do světa a stáváte se součástí čehosi většího, než jste vy sami.

Vhled: Vaše pracovní kariéra, koníčky a zájmy, to vše se v průběhu vašeho života pravděpodobně změní, ale vaše poslání je v podstatě stále stejné. Není ničím méně nebo více než být tím, čím jste, abyste mohli odvést svou skutečnou práci.

Úspěšné přinášení vašich darů do světa nazval seberealizací psycholog Abraham Maslow, který také zdůraznil důležitost sebetranscendence – připojení se k čemusi většímu, než jste sami, za účelem uskutečnění pozitivních změn ve světě. Všichni inteligentní a přiměřeně příčetní lidé, pokud jsou jejich základní potřeby naplněny, pociťují touhu dosáhnout seberealizace i sebetranscendence. Naplnit obě tyto touhy znamená věnovat se svému poslání.

Pořadí kroků ve dvanáctitýdenním programu Poslání, které budete následovat v této knize, je částečně založeno na Maslowově přesvědčení, že touha po transcendenci vyvstává jako výsledek začátku usilování o seberealizaci (Koltko-Rivera, 2006). Většina lidí má pocit, že touha po seberealizaci – objevení, pochopení a uskutečňování toho, čím jsou – přichází od „já“ nebo „duše“, o níž je možné uvažovat jako o označení pro tu naši část, jež prožívá ze dne na den to, co se v našich životech odehrává. Proto v této knize někdy označuji vaši pravou práci jako „práci duše“. Program Poslání (v originálu „The Calling“, pozn. překl.) má za účel pomoci vám zjistit, co to je, a poté se tomu věnovat.

O mně a původu programu Poslání

Program Poslání vzešel z mojí zvídavosti. Zajímalo mě, jak lidé chápou své poslání ve světě. Ptala jsem se stovek lidí na jejich poslání a tyto rozhovory jim pomohly udělat si jasno a získat náhled na jejich pravou práci. Několik z těchto rozhovorů je zde citováno, aby demonstrovaly konkrétní body během dvanácti týdnů tohoto programu.

Tento program také vychází z podobné knihy, kterou jsem napsala v roce 2002: Unfolding: The Science of Your Soul´s Work. Z této knihy jsem převzala několik klíčových příběhů, cvičení a experimentů. V uplynulých sedmnácti letech jsem se však dozvěděla a naučila mnohem víc o tom, co znamená pomáhat lidem úspěšně následovat jejich poslání, takže tento program je založený na zpětné vazbě a radách, které vyplynuly z Unfolding. Kromě toho byly absolutně zásadní pro vývoj tohoto programu moje zážitky z mého kruhu poslání – skupiny pozoruhodných lidí, s nimiž se setkávám více než deset let. A nakonec část textu o autenticitě ve 2. týdnu pochází z mé práce, kterou jsem prováděla coby vědecká ředitelka ve Focus@Will Labs, kde jsem získala zkušenosti s tím, jak mohou lidé používat svou pozornost k ovlivnění vlastní výkonnosti.

Tím nejdůležitějším, co mě všechny tyto zkušenosti naučily, je, že dary, jež ze mě udělaly produktivní vědkyni – pozorování, zvídavost, vhled, intuice a naslouchání – jsou velmi užitečné pro pochopení toho, jak lidé fungují. Své dary využívám v celé této knize při vyučování hluboce vědecké metody. Jedná se o metodu, jež se táhne jako souvislé vlákno celým programem. Nyní vám poskytnu malou ochutnávku. Můžete si být ale jisti, že v průběhu práce během jednotlivých týdnů se toho naučíte mnohem víc.

Hluboká vědecká metoda

Většina z nás se v mládí naučila myslet si, že věda je o všem jiném než o nás samotných. Například obory studující lidské prožívání a chování, jako je psychologie, antropologie a sociologie, se obvykle vyučují až na vysoké škole. Na druhou stranu fyziku, chemii a biologii se učí už žáci na druhém stupni základní školy a někdy i dříve. Vaše první dojmy z toho, co se nazývá „vědou“, tedy nezahrnují zkoumání lidské podstaty nebo smyslu lidské existence.

Dokonce i mezi vědci zabývajícími se nervovým systémem si zaměření na subjektivní prožitek – jaký je to pocit být lidskou bytostí – teprve začíná získávat prostor. Mě stejně jako většinu neurovědců vzdělávaných v 90. letech 20. století učili, že subjektivní prožitek není oblast, v níž by bylo užitečné pátrat, když se snažíme pochopit mozek. Současné vzdělávání neurovědců však už začíná zohledňovat důležitost zkoumání subjektivního prožívání v jejich práci.

Podobně, klíčem k vědeckému přístupu k práci vaší duše je brát vážně vlastní vnitřní prožívání – tedy to, co se ve vás odehrává. Přestože v naší kultuře není příliš široká podpora toho, abyste svůj vnitřní prostor brali vážně, v tomto programu to po vás budu chtít.

Je to velmi důležité proto, že pouze ve svém vnitřním prostoru budete schopni zachytit vodítka ke svému poslání. Nepřicházejí odněkud jinud, takže pokud nebudete brát tento prostor vážně, nebudete schopni jim naslouchat.

Vhled: Vědeckou metodu můžete aplikovat, na cokoli chcete, včetně sebe samých.

Většinou jsme se učili, že vědecká metoda je relativně nudný soubor kroků, které bychom se měli naučit zpaměti a možná zkusit použít večer předtím, než se musíme ponořit do svých pracovních záznamů kvůli nějakému kurzu středoškolské chemie nebo biologie. Vyslovit nějakou hypotézu, otestovat ji provedením experimentu, sledovat data, vyvodit závěry a snažit se napsat to, co si myslíme, že chce učitel slyšet.

Tato verze metody je samozřejmě dosti působivá, není to ale jádro vědecké metody v její prapůvodní podobě. Není to, jak já říkám, hluboká vědecká metoda, kterou podle mého přesvědčení používá v podstatě každý vědec, který skutečně provádí experimenty a vytváří modely. Hluboká vědecká metoda je mnohem zábavnější a mnohem účinnější. Je založená na představě, že vědci objevují a učí se chápat procesy, nikoli jevy. Jinými slovy vědci vždy studují změnu a snaží se jí porozumět.

Hluboká vědecká metoda funguje takto:

Definujte nějaký proces, který vás zajímá,
aktivujte tento proces tím, že vytvoříte jeho model,
a spusťte proces a pozorujte, jak proměňuje svět.

Hluboká vědecká metoda je magická. Je to hra se smyslem, s účelem. Tento druh hry nám pomáhá nejen spoutat a využít chemické procesy, předvídat astronomické události a léčit problematické zdravotní stavy. Je možné ji aplikovat i na procesy, na které se zde zaměřujeme: na seberealizaci a sebetranscendenci.

Abyste se mohli skutečně zapojit do programu Poslání, budete se muset stát vědcem zkoumajícím svou pravou práci. To znamená, že budete potřebovat nějaký pracovní zápisník, kam si budete zaznamenávat výsledky každého experimentu a krátkého cvičení během následujících dvanácti týdnů. Bez pracovního zápisníku nebudete schopni v programu fungovat, takže než začnete s prvním experimentem v 1. týdnu, nějaký si pořiďte.

Jak program Poslání funguje

V tomto programu jste vědcem a procesem, který zkoumáte, je vaše poslání. První čtyři týdny se zabýváte definováním svého poslání, abyste měli jasnou představu, co to je. Druhé čtyři týdny aktivujete své poslání prací, která je zapotřebí pro vytvoření podrobného návodu k použití sebe samých. Závěrečné čtyři týdny se zaměřují na zapojování vašeho poslání do světa hravou cestou, v níž můžete pokračovat po zbytek života.

Tento program obsahuje jasný předpoklad, a já se domnívám, že správný: Vaše poslání funguje téměř samo od sebe, jakmile se vypořádáte s nánosy a překážkami, jež brání jeho fungování. O svém poslání můžete uvažovat jako o autě, které už je vyrobené. Musíte ho jen vyhrabat zpod hromady harampádí, nastartovat motor, vyčistit cestu a jet. A právě to pro vás tento program udělá, postupně krok za krokem. Práce je to jednoduchá: čtete příběhy, vysvětlení a vhledy, děláte krátká cvičení a po dobu dvanácti týdnů uskutečníte minimálně jeden experiment týdně.

Tento program byste měli absolvovat během dvanácti po sobě následujících týdnů, není ale nutné ho završit v tomto časovém rámci. Pokud vám bude trvat dokončení některého týdne víc než sedm dnů, nevadí. „Týden“ může být tak dlouhý, jak dlouho budete procházet jednou kapitolou.

Přesto se ale pokud možno pokuste zakončit každou kapitolu během jednoho týdne. Zejména ti z vás, kteří jsou vědecky založení, by se mohli snadno zaseknout na tom, že se budou chtít ujistit o tom, že je jejich práce v každém týdnu naprosto dokonalá. Snažte se přečíst text a udělat všechna cvičení a experimenty během jednoho týdne a po jejich dokončení považujte týden za uzavřený. Tento program staví sám na sobě, takže pokud něco neuděláte přesně a správně hned napoprvé, práce na té samé myšlence či dovednosti se brzy objeví znovu a podaří se vám to napodruhé nebo napotřetí.

Mýty o vašem poslání

Než začnete s prvním týdnem, prozkoumáme si některé běžné mýty o tom, čím vaše poslání je nebo musí být. Pomůže vám to definovat případné mylné názory nebo nedorozumění předtím, než se začnete snažit o definici svého poslání.

Mýtus dokonalosti. Mnohým z nás bylo řečeno, že naše poslání je bohem dané neboli posvátné. Pro některé z nás to znamená, že naše pravá práce musí být vždy dokonalá. Problém spočívá v tom, že víme, že dokonalí nejsme! To nás staví do pozice předem odsouzených k neúspěchu: musíme realizovat tuto dokonalou věc s naším nedokonalým já. Vyplatí se pátrat po tom, zda je některá vaše část přesvědčená, že musíte být dokonalí. Pokud ano, je to v pořádku, tento program by vám měl pomoci toto přesvědčení vyléčit. Pro tuto chvíli si jen buďte vědomi, že vaše poslání nebude dokonalé ani by být nemělo. Je to proces – bude se vyvíjet.

Mýtus zodpovědnosti. Mohli byste se domnívat, že jste za své poslání zodpovědní – a v určitém ohledu máte pravdu. Jste zodpovědní za realizaci svého poslání. Nemáte ale zodpovědnost za to, co vaším posláním je. Své poslání si nevybíráte, stejně jako si nevybíráte barvu svých očí. Obojí je pevně danou součástí toho, kým jste. Nikdo nedokáže říct, jestli je vaše poslání převážně genetické, získané na základě životních zkušeností nebo je vám uděleno jakýmsi spirituálním procesem – a opravdu to není podstatné. Kritickým bodem je, abyste vzali v úvahu myšlenku, že své poslání si nevybíráte. Je to zkrátka součást toho, kým jste. Na chvilku se zamyslete na tím, zda nevěříte mýtu, že jste zodpovědní za to, co je vaším posláním. Pokud ano, prosím, věřte, že od tohoto pocitu zodpovědnosti vám bude ulehčeno.

Mýtus odůvodněnosti. Takto nazýváme přesvědčení, že nebýt vaší pravé práce, neměla by vaše existence opodstatnění. Jinými slovy je to chybné přesvědčení, že vaše poslání odůvodňuje váš život. Pokud máte takový pocit, považujte místo toho své poslání za popis toho, co je vaší milovanou činností během vašeho života. Někdy ji budete provozovat, někdy ne, ale vždy si zasloužíte být naživu. Budu to znovu opakovat, protože to je zásadně důležité. Vaše poslání není odůvodněním pro váš život. Nemusíte své poslání definovat, aktivovat a věnovat se mu. Vy to chcete.

Vhled: Vaše poslání není odůvodněním pro vaši existenci. Pro svou existenci nepotřebujete žádný důvod.

Každý z nás má poslání, jež je jedinečné, proveditelné, životodárné a důležité. V jistém ohledu je vaše poslání jednoduché: znamená dělat to, co děláte, když žijete jako ten, kým jste. Toto obecné poslání máme všichni společné. Vaše jedinečné, konkrétní poslání je možné nalézt v klíčových detailech, které se právě chystáme objevovat. Pusťme se do toho.

1. ČÁST

Objevte
své poslání

Představte si, že vaše budoucí já má pro vás každý den nějaké poselství, nějakou zprávu, a vaším úkolem je ji přijmout a udělat to, co je zapotřebí, abyste se posunuli blíže ke svému budoucímu já. Jak se můžete naučit naslouchat tomuto poměrně tichému a potenciálně matoucímu „volání“?

Následující čtyři týdny budou rychlokurzem, v němž se máte naučit, jak naslouchat svému volání a jak skutečně vnímat význam, který je v něm skrytý. Mnoho let už se vědci učí, jak koncipovat experimenty, jimiž téměř nenápadně nutí přírodu, aby odhalovala svá mysteria. Učí se také, jak interpretovat výsledky vycházející z těchto experimentů. Na postgraduálním studiu, během postdoktorské práce a v prvních letech pracovní kariéry se neustále učí prokousávat se složitými daty a četnými neznámými, aby získali jasnější přehled o tom, co jim příroda říká – stejně jako to budete dělat vy s informacemi ze svého života v procesu hledání svého poslání.

Naštěstí zde bude tento proces urychlený. V následujících čtyřech týdnech se budete propracovávat postgraduální částí tohoto programu s cílem skutečně definovat svou skutečnou práci. Tyto týdny budou jako postdoktorské roky s prohlubováním chápání a aktivací vašeho zaměření a závěrečné týdny budou obdobou raných let vědecké kariéry, kdy vymýšlíte, jak svou vášeň zapojit do skutečného světa.

Předpokládám, že už máte svůj pracovní zápisník, takže je čas na první úkol – přípravu vaší vnitřní laboratoře!

1. TÝDEN

Příprava vaší
vnitřní laboratoře

Záměr: Použít vlastní intuici a strachy pro přípravu vnitřního prostoru zvaného vaše vnitřní laboratoř, bezpečného místa pro naslouchání vodítkům k vašemu poslání.

Vítejte ve své vnitřní laboratoři!

V tomto prvním týdnu se ujmete zodpovědnosti za vytvoření svého vnitřního prostoru – v tomto programu nazývaného vnitřní laboratoř. Bude to místo, kde budete naslouchat vodítkům ke svému poslání. Důvodem, proč čtete tuto knihu a propracováváte se tímto programem, je, že chcete poznat své poslání, takže se musíte dostat do vnímavého stavu, abyste se o sobě dozvěděli něco nového. Abyste se dostali do tohoto módu a vytvořili si podmínky pro možnost vhledu, budete dělat to, co každý vědec nováček dělá předtím, než se pustí do zkoumání něčeho nového – uspořádáte si v sobě záležitosti tak, abyste dokázali co nejlépe vnímat vodítka, jež k vám bude podstata vysílat.

Příprava vaší vnitřní laboratoře se dělí na dva kroky:

Učíte se používat intuici.

Důkladně se obeznamujete se svými strachy.

Začneme vaší intuicí.

Intuice

Vaše intuice – včetně vašich předtuch, pocitů a instinktů – ví, co potřebujete, abyste se cítili bezpečně. Zjistíte, že v mnoha cvičeních a experimentech v tomto programu budete stále znovu a znovu žádáni, abyste „vstoupili do své vnitřní laboratoře“. Pokud ale vaše vnitřní laboratoř není bezpečná, nebudete tam trávit moc času. Udělat svou laboratoř bezpečným, příjemným a přitažlivým místem je zásadně důležité pro všechny tři části tohoto programu. Takže pusťme se do práce, abyste byli schopni naslouchat své intuici!

Počkat, proč by to měla být práce? Jestliže je přirozenou součástí vaší mysli, proč byste měli pracovat na naslouchání intuici? Pokud jste jako většina lidí, odpověď zní, že tomu něco stojí v  cestě. Co by to mohlo být?

Toto jsou určité možnosti: Zaprvé možná stavíte do protikladu intuici a schopnost uvažování a máte pocit, že když intuici podpoříte, mohlo by vaše myšlení selhat. Pokud je to váš případ, můžete si být jisti, že rozum je považován za důležitého přispěvatele k dobré intuici (Baylor, 1997). Zadruhé, protože jste přesvědčeni o správnosti vlastního logického uvažování, mohli byste couvnout před náhlým vstupem své intuice. Rozumová činnost ale sama o sobě nestojí intuici v cestě. Naše vědomá mysl dokáže najednou zpracovávat až čtyři faktory a docházet k opodstatněným rozhodnutím založeným na těchto faktorech. Nevědomá intuice oproti tomu funguje jako paralelní proces a je k dispozici pro zpracování mnohem více než čtyř faktorů najednou a poskytuje nám vhled do složitých problémů (Dijksterhuis a kol., 2003, Hassin, 2013).

Životní volby jsou složitými problémy s více než čtyřmi faktory téměř ve všech případech. Například každé z vašich životních rozhodnutí může ovlivnit dva rodiče, několik dětí, jednoho nebo dva přátele a zhruba pět spolupracovníků. A to jsou jen lidé – a co finanční, ekologický a sociální nebo kulturní dopad vašich rozhodnutí? Vzhledem k této úrovni složitosti, důvěřovali byste raději lineárnímu sériově zpracovávajícímu systému, který se vyčerpá čtyřmi faktory, ale aspoň vám umožní sledovat svou logiku, nebo nelineárnímu, paralelně zpracovávajícímu systému, který se běžně vypořádává s mnohačetnými faktory a předkládá své výsledky vědomé mysli bez vysvětlení? Pokud je pro vás důležitější získat užitečnou odpověď než potřeba pochopit, jak jste ji získali, je správnou odpovědí naučit se důvěřovat vlastní intuici.

Dobří vědci si musejí vybudovat svou intuici a naslouchat jí ve vztahu k problémům, na nichž pracují. Zkoumání vlastního poslání se od toho nijak neliší. Je tedy důležité uvědomit si, že intuice vždy nevyřeší váš problém. Vaše intuice často jen odhaluje další krok.

Rovněž platí, že zejména zpočátku, kdy se začnete zabývat svými intuitivními schopnostmi, síla určitého intuitivního vhledu nebude mít žádný vztah k přesnosti či správnosti tohoto vhledu. Proto zpočátku tuto sílu ignorujte a považujte veškerá tušení za rovnocenná. Nevystaví vás to riziku, že budete důvěřovat „nesprávným“ informacím. Přesnost určité intuice je vždy prověřována v reálném světě provedením experimentu. V tomto programu si budete prověřovat své intuitivní vhledy prováděním experimentů sami na sobě.

Vhled: Jen proto, že máte nějaké silné tušení, neznamená to, že je vaše intuice správná. A naopak, jestliže máte nějaké slabé tušení, neznamená to, že je špatné.

Pokud jste jako většina z nás, mnoho let vás učili přemýšlet, a vaše intuitivní schopnosti byly ponechány vlastnímu vývoji. Takže my teď pomůžeme vaší intuici využít vaše myšlenkové schopnosti pomocí experimentu na spojení vašich myšlenkových schopností s intuitivním vhledem týkajícím se vaší vnitřní laboratoře.

Přitakejte své vnitřní laboratoři

Cíl: Získat pár přípravných intuitivních vhledů o vaší vnitřní laboratoři a po dokončení si zaznamenat svá pozorování.

Potřebný čas: 15—20 minut

Při provádění tohoto experimentu mějte na mysli, že ho opravdu nemůžete zkazit, protože podstatné je přitakat všemu, co si myslíte a co cítíte ve vztahu ke své vnitřní laboratoři, a zaregistrovat, jaké tyto myšlenky a pocity jsou.

Připravte se.
Nastavte si stopky na pět minut a stanovte si překlenovací záměr naladit se na vlastní intuici v otázce potřeb ve své vnitřní laboratoři.

Přitakejte moudrosti svého těla.
Zeptejte se svého těla, co potřebuje ve vaší vnitřní laboratoři, aby se cítilo v bezpečí a podporované. Vnímejte celé své tělo — všechno. Vnímejte části, jež jsou bolavé, a části, které jsou relaxované a uvolněné. Důležitá je i kůžička kolem nehtů a chloupky v nose! Při vnímání kterékoli části se ji nesnažte změnit. Místo toho si jen v duchu nebo i nahlas přitakejte.

Přitakejte moudrosti své mysli.
Zeptejte se své mysli, co potřebuje ve vaší vnitřní laboratoři, aby se cítila v bezpečí a podporovaná. Když se vynoří myšlenky, představy nebo pocity týkající se vaší vnitřní laboratoře, nesnažte se je pojmenovat nebo změnit. Jen jim přitakejte. Když jste zajedno s nějakou představou nebo myšlenkou, uvědomte si, že to nemusí nutně znamenat, že s ní souhlasíte. Pokud vás například napadne, že chcete ve své vnitřní laboratoři luxusní plyšový koberec a dřevěné obklady na stěnách, můžete jí přitakat například takto: „Ano, určitá moje část chce plyšový koberec a dřevěný obklad na stěnách v mojí vnitřní laboratoři.“ Nemusíte ale právě teď jednat na základě žádných tužeb, představ nebo myšlenek. Pokud vás stopky upozorní na konec časového úseku a vy nejste hotoví, pokračujte dál.

Zaznamenávejte si svá pozorování.
Zapisujte si svá pozorování do pracovního zápisníku. Jaké myšlenky a pocity jste objevili? Říká vám vaše intuice, co by tyto myšlenky a pocity mohly odhalovat o tom, jak vaše vnitřní laboratoř vypadá a jaká je?

Naslouchejte své intuici.
Stanovte si druhý překlenovací záměr naslouchat vlastní intuici způsobem, který je zároveň snadný a zábavný. Udělejte si chvilku času a položte své intuici pár otázek ohledně toho, co chcete vědět o své vnitřní laboratoři, a pozorně naslouchejte veškerým odpovědím, jež se mohou objevit. Je dobré se zeptat, kam svou laboratoř „umístíte“ — nachází se v některé části vašeho těla? Nebo mimo ně? Je v krásné zahradě ve vaší mysli? Ve venkovském domku někde v ústraní? Objevuje se vaše vnitřní laboratoř, když zavřete oči nebo když vejdete do své kanceláře, případně když řeknete určitou frázi? Je něco, co můžete fyzicky udělat, abyste se přesunuli do své vnitřní laboratoře? A jak se dostanete z ní? Nějaké další otázky? Nemusíte dostat vůbec žádné odpovědi, a i když je dostanete, nemusíte si jimi být jisti, abyste mohli přejít k dalšímu kroku.

Zkuste do své vnitřní laboratoře vstoupit.
Použili jste svou intuici na získání dobrých nápadů ohledně své vnitřní laboratoře. Teď je čas určit, jestli do své vnitřní laboratoře dokážete vstoupit a zjistit, jak vypadá. Nastavte si budík na dalších pět minut.

Pozorujte svůj prožitek.
Teď si stanovte třetí překlenovací záměr otestovat si svou vnitřní laboratoř. Podívejte se na umístění své vnitřní laboratoře — jak vám ji ukázala vaše intuice nebo kde se vaše vnitřní laboratoř „objevuje“ teď. Líbí se vám tam? Pokud ne, přesuňte ji na nějaké místo, jež se vám zdá lepší. Vstupte do své vnitřní laboratoře způsobem, který vám vaše intuice ukázala, nebo způsobem, který se odehrává právě teď. Podařilo se? Pokud ne, zkuste jiný způsob, jak do ní vstoupit.
Jakmile budete ve své laboratoři, prohlédněte si její výzdobu (pokud tam nějaká je), poslechněte si její zvuky, setkejte se s lidmi, kteří tam jsou (pokud jsou), podívejte se, co je kolem vás (nábytek, rostliny, vybavení). Zeptejte se sami sebe, jestli chcete něco změnit. Pokud ano, změňte to. Jakmile budete mít pocit, že je to pro vás to pravé a že se cítíte bezpečně, zkuste ze své vnitřní laboratoře odejít. Pokud cokoli z toho, co zkusíte, nefunguje, zkuste něco jiného.

Zaznamenejte si výsledky.
Teď, když jste si prohlédli prostor své vnitřní laboratoře, zapište si do svého záznamníku, co jste se o své vnitřní laboratoři dozvěděli. Můžete přicházet a odcházet, kdykoli chcete, a můžete tam setrvat tak dlouho, jak chcete.

Gratuluji! Pracovali jste se svou intuicí na vytvoření krásného místa pro objevování a definování svého poslání. Vaše vnitřní laboratoř se bude v průběhu času pravděpodobně měnit v závislosti na vašich potřebách. Můžete se vždycky vrátit k tomuto prvnímu experimentu ve kterémkoli bodě tohoto programu a předefinovat si, jak vaše vnitřní laboratoř vypadá, jak se tam cítíte a jak se dostanete dovnitř a ven.

Jste na dobré cestě k možnosti používat tento zásadní vnitřní prostor, aby vám pomohl definovat vaše poslání. Musíte udělat ještě jeden závěrečný krok – zpracovat strachy, jež by vám mohly bránit ve skutečném využívání vaší vnitřní laboratoře.

Strachy

Strachy jsou překážkou číslo jedna, jež vám brání ve schopnosti skutečně používat vaši vnitřní laboratoř. Možná už jste zaregistrovali, že se do vaší mysli vkrádaly nějaké strachy během prvního experimentu, který jste prováděli. Možná jste cítili určitý odpor vůči zařizování vaší laboratoře nebo vůči plnému naslouchání vlastní intuici. Když se lidé pouštějí do tohoto druhu práce, obvykle mívají obavy typu: „Každý má nějaké poslání kromě mě.“ Nebo: „Objevování vlastního poslání je pošetilé nebo je jen pro privilegované.“ Případně: „Život nemá žádný smysl, takže myšlenka nějakého poslání je iracionální.“

Ve své nejběžnější a nejzáludnější podobě může strach blokovat vaši schopnost pokročit kupředu vyvoláním pocitu, že máte lepší věci na práci. Tento pocit, že máte na práci něco lepšího než objevit své poslání, je lživý – i ti s velmi málo zdroji a mnoha lepšími věcmi na práci mohou objevit své poslání. Dobrým příkladem takového člověka je Daryl.

Daryl: Poslání léčit

Daryla jsem potkala před knihkupectvím v Evanstonu v Illinois, kde si nabíjel mobilní telefon – jeden z mála kusů svého majetku. Byl to třicátník a byl bez domova, když jsem s ním mluvila. Otec mu zemřel, když mu bylo pouhých osmnáct měsíců, a matka v důsledku stresu onemocněla duševní poruchou. Vyvinula se u ní porucha identity, a zatímco jedna z jejích „osobností“ byla vůči Darylovi mateřská, ta druhá byla krutá. Darylův starší bratr ho bil a v jednu chvíli matka svého nejstaršího syna dokonce postřelila, aby ochránila Daryla. Bratr přežil, ale Daryla negativně ovlivnil stres ze všeho, čeho byl svědkem a co cítil, což u něj vedlo k myšlenkám na sebevraždu a nakonec k bezdomovectví.

Daryl byl ale také pozitivně ovlivněný některými událostmi ve svém životě, například tím, že ho někdo vzal k přírodní léčitelce v době, kdy měl sebevražedné sklony. Léčitelka ho naučila znát byliny, provádět vizualizace a poznat své vnitřní já. Řekla mu, že má poslání vyléčit sám sebe a uzdravovat druhé. Pracovala s ním, aby mu pomohla překonat jeho strachy. Daryl se domnívá, že v důsledku svého studia u ní, tím, že dokázal překonat své strachy a používat svou rozvinutou inteligenci, se stal laskavějším a více se zaměřil na léčení.

Vstupte do své vnitřní laboratoře.

Zapište si následující běžné strachy do svého pracovního zápisníku:

Nemám pravou práci.

Moje pravá práce není jedinečná.

Moje pravá práce není dobrá.

Moje pravá práce je příliš komplikovaná.

Moje pravá práce je příliš bezvýznamná.

Nebudu schopen/schopna svou pravou práci vykonávat.

Moje pravá práce změní můj život způsobem, který si nepřeji.

Zapište si dva ze svých vlastních strachů.

Zakroužkujte si tři své největší strachy.

Teď, když jste si vybrali své tři největší strachy související s definováním své pravé práce, je obrátíme a podíváme se, co by mohly být vaše zrcadlové strachy. Pokud jste jako jeden ze svých strachů například vybrali „nemám pravou práci“, vaše zrcadlová verze by byla „mám svou pravou práci“. Vyděsilo by vás zjištění, že skutečně máte svou pravou práci? Jiný příklad: Pokud jste si vybrali „moje pravá práce změní můj život způsobem, který si nepřeji“, zrcadlový strach by byl „moje pravá práce změní můj život způsobem, který si přeji“. Co kdyby se váš život zlepšil v důsledku věnování se vlastnímu poslání? V jakém ohledu by to mohlo být děsivé?

Dovolte si prožít svůj zrcadlový strach, aniž byste s ním cokoli dělali. Jen ho vnímejte a zjistěte, co se bude dít. Všimněte si, že podstatné je zeptat se sami sebe na popis svých pocitů — nikoli proč je máte.

Až budete hotoví, zaznamenejte si svá zjištění do pracovního zápisníku.

Na chvíli se podívejte na své tři největší strachy a jejich zrcadlové strachy z předchozího cvičení.

Jen na chviličku každý z těchto strachů prožijte zblízka a pak z odstupu. Pouze krátce, moc o tom nepřemýšlejte.

Teď si přečtěte popis své vnitřní laboratoře, který jste si vytvořili při experimentu „přitakejte své vnitřní laboratoři“. Každé slovo si přečtěte nahlas. Připadají vám stále správné teď, když máte za sebou práci se svými strachy? Chybí ve vaší laboratoři cokoli, co by vám pomohlo cítit se bezpečně? Pokud ano, napište si, co tam schází, a popis své vnitřní laboratoře upravte. Pokračujte, dokud nebude popis dokonale použitelný pro vaše momentální potřeby s vědomím, že by se mohl změnit třeba hned zítra nebo příští týden.

Závěr