Bohumil Kos

HOUSLE
V KRAVÍNĚ

Soubor povídek

© Bohumil Kos, 2021

Věnováno památce mých rodičů a sestře Vlastě, s poděkováním za milé a přívětivé rodinné prostředí, které mě naučilo být rozumným a opatrným a vštípilo mi smysl pro spravedlnost a lidskou důstojnost.

GALOŠE

Když skončilo vyučování, všichni utíkali do šatny. Já jsem nikdy neutíkal, protože jsem se nechtěl mačkat s ostatními při oblékání. A v šatně byla vždy mačkanice, obzvlášť v zimě, kdy byly věšáky plné kabátů a čepic a pod lavicí spousta galoší. Černé gumové galoše s přezkou na řemínku, které se nazouvaly na bačkory, a to velmi těžce. Většina už přezku neměla a některé měly i utržený gumový řemínek.

V šatně už nikdo nebyl a byla tam jenom jedna moje galoše, ve které bylo uvnitř inkoustovou tužkou moje jméno, a ještě jedna menší, taky levá, a pak dvě velké, které nebyly určitě moje a mohly být jenom Mirka Šafáře, který už dvakrát opakoval a byl z nás největší.

Byly Mirka Šafáře, který se právě přišoural, řekl, ať hned položím ty jeho galoše a že si to se mnou musí vyřídit, že jsem řekl, že hrát na housle je lepší než jezdit na kravách. A tak si to se mnou vyřizoval. Byl o dvě hlavy větší a dvakrát tak těžší, tak jsem se s ním nepral a řekl si, že to nějak přežiju.

Nejdřív mi kroutil ruce, pak mě vyválel na špinavé podlaze a nakonec si na mě sedl. Sedl mi na hlavu, což mě velmi bolelo, a zakřičel jsem bolestí. Jak jsem ale otevřel pusu, zaplnila se mi jeho sádelnatým zadkem, takže jsem propadl panice, že se udusím, a ze zoufalství jsem vší silou skousl.

Tentokrát zařval Mirek Šafář, vyskočil, stáhnul si kalhoty a ohledával si zadnici, kde měl krvavý otisk mých zubů. Já jsem taky vyskočil, držel si hlavu a křičel na něj, že jestli mi nedá pokoj, tak ho kousnu ještě jednou. Nic neříkal a s bolestivým výrazem odešel ze šatny.

Připadal jsem si jako vítěz, ale nikde jsem se s tím nechlubil, protože moje starší sestra Růža říkala, že kousat je zbabělý, a Kája Křeček říkal, že koušou jenom holky.

Pan ředitel Moravec přiběhl do šatny, co že je to za křik a co že tam dělám tak sám, protože Mirek Šafář už tam nebyl, tak jsem řekl, že to jsem nekřičel já a že hledám svoje galoše, ale že jsem našel jen dvě levé, a to ještě s utrženými řemínky. Jedna mi navléci jde, protože je moje, ale druhá ne, protože je menší. A venku je zima a rozbředlý sníh, tak nemůžu jít domů v bačkorách.

Pan ředitel zřejmě uznal moji argumentaci a začal prohledávat šatnu. Hledal i ve vedlejší šatně, ale taky nic, tak mě posadil na lavici a vší silou mi natáhl levou malou galoši na pravou bačkoru.

Domů se mi šlo divně, a když to viděla maminka, tak se rozzlobila, jak jsem si mohl obléknout obě galoše levé. Když jsem řekl, že za to nemůžu, že mi je obul pan ředitel Moravec, tak se maminka rozzlobila ještě víc, vzala si kabát a mě za ruku a táhla mě ve dvou levých galoších zpátky do školy, až mě u boku píchalo.

Zazvonila na pana ředitele, který ve škole bydlel, ukázala na mě a řekla, že se podivuje, jak mě mohl nechat takto odejít ze školy. Pan ředitel řekl, že když jsem byl poslední, tak už tam zbyly jen dvě levé galoše, a za to že nemůže. Ale maminka řekla, že za to může a že mají učitelé dohlédnout, jak děti ze školy odcházejí, od toho že tam jsou.

Pan ředitel řekl, že učitelé jsou tam od toho, aby děti učili a ne aby jim obouvali galoše, a že ať je maminka ráda, že mi tu levou natáhl, jinak bych přišel domů v bačkorách, a že si zítra pohlídá, kdo přijde ve dvou pravých. To se mi moc nelíbilo, protože jsem nechtěl být za žalobníčka, a tak jsem řekl, že si to pohlídám sám, že přijdu ráno dřív.

No vidíš, a je to vyřízený, nemusela sem maminka chodit, šťouchl mě do hrudníku, řekl mamince, má poklona, a zavřel dveře.

Maminka napřáhla ruku, jako by mi chtěla dát pohlavek, a řekla, že jsem se do toho neměl plést a ať si jí nežádám, jestli přijdu zítra bez pravé galoše, a celou cestu domů už nepromluvila.

Ráno jsem vstal dřív, v šatně jsem byl první a pozoroval, kdo přijde ve dvou pravých galoších. Nikdo takový nepřišel, jen mě zaujaly galoše Tondy Průchy, které byly úplně nové, a když se Tonda zeptal, co čumím, tak jsem řekl, že nečumím, že hledám svoji pravou galoši. A on řekl, že ji asi máma spálila, protože přišel ve dvou pravých, a že mu koupila u Bati nový, protože stejně měly urvaný řemínky. Polilo mě horko, co řeknu doma, když přijdu ve dvou levých, a kdo mně navlíkne tu malou, na což nemám sílu.

Při českém jazyce mě napadlo, že bych mohl odejít do šatny dřív, rychle si obout nějaké galoše, co mi budou, a odejít, ale pak jsem si řekl, že to je krádež a to se nemá, jenže Tonda Průcha mi taky ukradl moji galoši.

Pak mě napadlo, že Tonda mi ji vlastně neukradl, že si ji obul omylem, proč by taky kradl dvě pravé galoše, a že bych si já taky mohl obout dvě galoše omylem. Moc se mi to nelíbilo, ale strach z toho, co mě čeká doma, převládl, a tak jsem na konci hodiny vystřelil do šatny jako šíp, obul dvě galoše a utíkal domů a čekal, že mě maminka pochválí. Ta na to asi zapomněla, protože mě nechválila, a hned chtěla, abych jí namlel mák na buchty.

Ochotně jsem se nabídl, že jí pomůžu i buchty plnit, ale vtom někdo zazvonil a maminka šla otevřít. Slyšel jsem hlasy, a jak mě maminka volá.

V předsíni stála paní Sýkorová a jejich Franta si zouval moje obě levé galoše a nazouval si svoje, protože paní Sýkorová je obracela naruby a ukazovala mamince nápis inkoustovou tužkou „F. Sýkora“. A já jsem řekl, že za to nemůžu, že jsem si myslel, že jsou to moje. Ale to jsem neměl říkat, protože paní Sýkorová řekla, ať nelžu, že jí pan ředitel Moravec řekl, že jsem v nich naposled přišel já, a proto že šly rovnou k nám.

Maminka se omlouvala, a když paní Sýkorová s Frantou odešli, zalomila rukama, čeho že se to ode mě nedočkala, že si nikdy nepomyslila, že budu lhát a krást, a takovou ostudu že jsem jí připravil. A teď aby mi navíc šla koupit nový galoše.

Chtěl jsem mamince vysvětlit, že paní Průchová taky koupila Tondovi nový galoše, protože přišel ve dvou pravých, co taky měly urvaný řemínky, a ty paní Průchová spálila, když zase někdo zazvonil. Zase jsem slyšel hlasy a zase mě maminka zavolala.

Ve dveřích stál Mirek Šafář se staženými kalhotami a paní Šafářová ukazovala na otisk mých zubů, který neuvěřitelně promodral, a křičela na maminku, že to takhle nenechá, že půjde do školy, abych dostal zhoršenou známku z chování, a že bych už měl být dávno v polepšovně a jestli bude mít to dítě nějaké následky, tak si to pěkně zaplatíme, a nebyla k zastavení.

Maminka se mě zeptala, jestli je to pravda, a když jsem řekl, že ano, ale že mě Mirek mlátil, že mi sedl na hlavu, že mě to hrozně bolelo, a tak jsem ho kousl, aby mě nechal, tak paní Šafářová přestala mamince nadávat, dala si ruce v bok a zeptala se Mirka, proč mě mlátil, Mirek řekl, že jsem mu chtěl ukrást galoše, což nebyla pravda, protože si to chtěl se mnou vyřídit za ty housle. Paní Šafářová taky řekla, že to nemůže být pravda. Proč bych mu kradl galoše, když mám svoje. A jak teď vypadá, že jí to neřekl, co mě měl co mlátit a že si to s ním doma vyřídí. A mamince že se moc omlouvá a dala mu pohlavek, až mu úplně spadly kalhoty, co si přidržoval pod zadkem, a já se musel smát, ale potichu, aby to nikdo neviděl.

Když odešli, řekla maminka, že za to Mirek nemůže, že to je špatnou výchovou, že jich je doma šest kluků, že na ně paní Šafářová nestačí, protože musí do práce, a pan Šafář, ten chodí jenom po hospodách, ale kousat že jsem ho neměl. Ať si z toho vezmu ponaučení, že lhát se nemá, že lež má krátké nohy. A zítra že půjdeme koupit nové galoše.

Konec ukázky.

Více o e-knize www.bohumil-kos.cz.