Kouzelné štěňátko –
Školní slavnost

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Sue Bentleyová

Kouzelné štěňátko – Školní slavnost – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Dětské knihy od Sue Bentleyové jsou často o zvířátkách a vílách. Sue žije v Northamptonu a miluje čtení, chození do kina a taky jen tak sedět a dívat se na žáby a mloky v rybníčku na její zahradě. Kdyby nebyla spisovatelkou, pravděpodobně by se věnovala skydivingu nebo by operovala mozky. Píše hlavně proto, že při tom může pít litry a litry čaje. V životě potkala i vlastnila mnoho psů a s každým z nich zažila nezapomenutelná dobrodružství.

Path – nádherné, okouzlující, flekaté dívce… kromě toho chroupání šneků!

Prolog

Hrom pohlédl na sněhová mračna, která se kupila nad temnými svahy hor. Byl rád zpět doma ve svém světě. Do velmi poklidného ticha se náhle ozvalo děsivé zavytí. V tu chvíli mladý stříbrnošedý vlk zpozorněl.

„Šedoun!“ zalapal Hrom po dechu.

Zlostný samotářský vlk, který kdysi zaútočil na smečku Měsíční packy, se k němu už pomalu blížil.

Hroma mělo napadnout, že návrat domů nebude úplně bezpečný. Musí si okamžitě najít nějaký úkryt, a to opravdu velmi rychle.

V záblesku oslnivého světla a spršce zlatavých jiskřiček se na místě, kde ještě před chvílí stál mladý vlk, objevilo malé chundelaté hnědobílé štěně kavalíra King Charles španěla. Mělo bystré, tmavě modré oči a hedvábný ocásek.

Hrom doufal, že toto přestrojení ho ochrání, dokud nebude v bezpečí. Hbitě vyskočil vpřed a rozběhl se do strmého kopce, srdce mu bušilo jako o závod. Rozhlížel se napravo i nalevo a jeho malá plandavá ouška za ním při běhu povlávala. Nebylo ale kam se schovat. Neviděl žádné stromy nebo husté houští, dokonce ani trs trávy.

Hrom už pomalu začínal pociťovat únavu, když vtom se před ním objevil shluk balvanů. Možná že by se mohl vmáčknout do nějaké malé skuliny mezi nimi. Tmavá silueta obrovského vlka už byla na dohled a maličké štěně poplašeně zakňučelo.

A je to. Šedoun ho našel!

„Poběž tudy, synku!“ zavrčela náhle sametovým hlasem vlčice, která se objevila vedle něj. „Tamhle je jeskyně, budeme tam na chvíli v bezpečí.“

„Mami!“ zaštěkal s úlevou Hrom. Vyškrábal se přes skaliska za Kanistou a následoval ji dolů do jeskyně.

Když ho obestřela tma, olízl matce čenich na pozdrav a přitom se celý vrtěl a mával ocáskem. Kanista natáhla obrovskou šedivou tlapu, větší než štěně samotné, a přitiskla tohle maskované mládě ke svému teplému chlupatému boku.

„Ráda tě zase vidím, ale vrátil ses v nebezpečné době. Šedoun po tobě pátrá. Chce vést smečku Měsíční packy, ale ostatní se k němu určitě nepřipojí. Počkají, až budeš dostatečně silný, abys mohl stát v jejich čele.“

Hromovy modré oči zasvítily hněvem i smutkem. „Copak nestačí, že Šedoun zabil mého otce i všechny mé bratříčky a tebe zranil? Budeme s ním bojovat a donutíme ho, aby opustil naši zemi!“

Kanistina tvář zjihla, když hleděla na své statečné mládě. „Po Šedounově jedovatém kousnutí jsem ještě příliš slabá a ty se mu nemůžeš postavit sám. Použij toto přestrojení, odejdi do jiného světa a vrať se, až budeš silnější.“

Když to dořekla, Hrom si všiml, že její tvář se zkřivila bolestí. Naklonil se a teplým dechem na ni vyfoukl tisíce zlatavých jiskřiček. Třpytivý oblak na chvíli obalil Kanistinu bolavou nohu a pak se do ztracena rozpustil v její srsti.

„Děkuji. Už to tolik nebolí,“ zakňučela velmi tiše.

Zvenku se najednou ozval rámus. Mezi skalisky hrabaly obrovské tlapy. U vchodu do jeskyně se proti modré obloze vynořil stín mohutné vlčí hlavy.

„Běž, Hrome! Zachraň se!“ naléhala Kanista.

Hrom zakňučel, v jeho chundelaté hnědobílé srsti se vzňaly zářivé jiskry, cítil, jak jím prorůstá síla. Kolem něj se šířila jasná zlatavá záře. A zářila a zářila…

Kapitola
PRVNÍ

Kelsey Fisherová se zachmuřeně dívala z okna ven na přijíždějící auto. Vystoupila z něj Jo Wrightová, nová přítelkyně jejího otce, a pak také její dvě dcery – dvojčata.

„Co tady dělají tak brzo?“ podivila se Kelsey.

Byla sobota ráno a ona měla na sobě stále ještě pyžamo. Dostala ho k Vánocům od své matky, která ale zrovna žila s novým manželem a Kelseyiným nevlastním bráškou v Austrálii. Pyžamo s modrými medvídky a růžovými mašličkami jí bylo sice už poněkud malé, ale ona jej i přesto zbožňovala.

Když se na schodech ozvat dupot, Kelsey rychle skočila zpět do postele, přikryla se až po bradu, hlavně aby o něco starší dvojčata nezahlédla její pyžamo.

Dveře se prudce rozletěly a Anna s Luisou se vřítily do jejího pokoje.

„Překvapení!“ zvolala Anna vesele. „Máma nás všechny vezme do nové jízdárny.“

„Jdeš s námi taky! Prý tam mají krotkého poníka, na kterém bys mohla jezdit,“ dodala Luisa.

Nic horšího už si Kelsey nemohla představit. Poníků se strašně bála. Nepřiblížila by se k nim ani na krok. Pokud by ale dvojčata zjistila, že má z poníků strach, utahovala by si z ní ještě víc než obvykle.

„Díky,… ale já jsem… totiž… si chtěla… lehnout,“ řekla rychle.

„To si jen myslíš!“ Anna vytrhla Kelsey polštář a začala ji s ním mlátit. Plác! Bum!

„Hned mi ho vrať!“ vykřikla Kelsey a s výskokem se vrhla po polštáři.