Magická zvířecí kavárna
Myšák domovník

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Stella Taraksonová

Magická zvířecí kavárna - Myšák domovník – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2023

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Copyright notice shall be printed exactly as follows:

Copyright: © Stella Tarakson, 2021

Licensor: Sweet Cherry Publishing United Kingdom, 2022

Illustrations © Fabiana Attanasio, 2021

Translation © Tereza Kupková, 2023

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2023

ISBN tištěné verze 978-80-253-6387-4

ISBN e-knihy 978-80-253-6417-8 (1. zveřejnění, 2023) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-253-6418-5 (1. zveřejnění, 2023) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-253-6416-1 (1. zveřejnění, 2023) (ePDF)

První kapitola

„Mohla bys sundat Mozarta z toho klavíru, zlatíčko?“

Ellie odtrhla oči od svého bloku. „Cože?“

„Mozarta,“ zopakovala maminka. „Dělá příšerný vyrvál a já se pokouším soustředit.“ Jednou rukou s cinkajícími náramky si mnula čelo a druhou při tom listovala složkou papírů.

„Dobře.“ Ellie odložila tužku na přepravku, která sloužila jako provizorní stolek. Ponořila se do kreslení natolik, že si nemelodického buch bác až doteď vůbec nevšimla. Vstala a přešla ke klavíru.

„Tak pojď, ty jeden.“

Ellie protáhla paži pod Mozartovým chlupatým bříškem a jemně ho sundala z kláves dolů. Nespokojeně se svíjel, ale jakmile se Ellie posadila se zkříženýma nohama na podlahu, uvelebil se jí na klíně. Tlapku položil na její kresbičku.

„Taky ti chybí?“ zašeptala kocourovi do ucha, aby to maminka nezaslechla.

Dům na Elliině obrázku byl malý a úhledný, s krajkovými záclonkami a květinami za oknem. Vypadal zářivě, vesele a vlídně – ne jako tohle skladiště, ve kterém bydlíme teď, pomyslela si.

Ellie se s maminkou přestěhovala do téhle rozpadající se staré budovy minulý týden. Bydlely v jednom ze dvou horních bytů, kde byly nízké stropy, malá okna a prkna v podlaze tmavá a nerovná. Ať už byl ale jejich byt jakkoli neútulný, nebylo to nic v porovnání s tím, co se nacházelo v přízemí. Spodní patro bylo prázdné už celé roky. Předtím se využívalo k nejrůznějším účelům, od pošty až po veterinární ordinaci. Pozůstatky těchto minulých životů se nacházely v nejpodivnějších zákoutích a skulinách: bezpečnostní uzávěry od lékařských lahví, stočené cáry papíru, zlámaná pera a tužky. Odpadky.

Zrovna včera maminka narazila na dně staré skříně na kufr, z něhož se odlupovala kůže. Byl ukrytý pod dekami prožranými od molů a opatřený zámkem. Takhle ukrytý a zamčený vypadal záhadně. Ellie si nemohla pomoct a uvažovala, co je asi uvnitř – nejspíš jenom další harampádí, usoudila.

„Postarám se o něj později,“ řekla maminka a zavřela dvířka skříně. „Až odejde ten elektrikář.“

Ellie musela připustit, že od chvíle, co elektrikář namontoval nová světla, vypadalo místo daleko lépe. Okna hledící do ulice sice stále lemovaly staré noviny, ale dům už nebyl tak tmavý a stíny tak hluboké. Přesto je však ještě čekala spousta práce, než bude připraven pro zákazníky. Brzy měli dorazit malíři a bytoví architekti a bylo potřeba udělat ještě tolik věcí, že maminka kufr brzy pustila z hlavy.

„Au!“ vyjekla Ellie, když na ní přistál Beethoven a zaryl jí přitom drápky do stehna. Mozart kvůli tomu vyrušení nesouhlasně zamňoukal a obě kočky na sebe začaly syčet a chňapat po sobě packami. Přikradl se k nim i Chopin, aby zjistil, co se to tu děje.

„Nechte toho, vy tam,“ řekla maminka a mávla jejich směrem listem papíru. „Musím dnes odpoledne objednat ten nápis, jinak nebude do otvíračky hotový, a přitom ještě ani nevím, pro jaké jméno se rozhodnout! Co myslíš, Ellie?“

„Já myslela, že už sis vybrala.“

Vymyslet vhodné jméno svého podniku se maminka zoufale pokoušela celé týdny: Kočkosféra, Předokonalost, Packavárna, TlapCafé.

„To ano, ale mám dojem, že jsem zase změnila názor…“

„Ale ne,“ vzdychla Ellie. „Kočkoccino zní dobře. Měla by sis prostě něco vybrat a zůstat u toho.“

„Nejspíš máš pravdu.“ Maminka si natočila jeden z pramenů svých dlouhých tmavých vlasů na prsty a usmála se. „Jsi vážně rozumná. Možná bys měla tu kočičí kavárnu vést místo mě.“

Ellie otevřela pusu, aby jí když tak něco odpověděla, ale pak si to rozmyslela. Je to tak, maminka není moc dobrá podnikatelka. Je spíš umělecký typ, oblečená v dlouhých splývavých šatech a s předloktími plnými náramků. Před rozvodem byla maminka koncertní pianistkou a po něm pak učitelkou klavíru, aby mohla více času trávit doma. Před několika měsíci zdědila po dědečkovi, Elliinu pradědečkovi, starý dům a rozhodla se založit svůj vlastní podnik.