swingeři.cz

TAK SI TO DOČTEME

čili
(NE)SMĚLÁ ŠUPLÍKOVÁ POKLESLÁ LITERATURA FAKTU

Lenka Macháčková

Informace pro uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2015

© Lenka Macháčková

Cover © Lenka Macháčková

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-87873-90-8 (ePub verze)

ISBN: 978-80-87873-91-5 (mobi verze)

Poděkování

Znovu děkuji vám všem, které mám ráda, to znamená všem ženám a mužům, šmrdolícím se se mnou na tomto úžasném světě.

Věnování

Tyto vyřazené pasáže z mé úplně první knihy, kterou jsem pro vás (sebe) napsala, věnuji svému šílenému cenzurentovi, mé lásce a ochránci, se kterým se pokaždé, když je se mnou, cítím jako ta slečna, o které jsem psala v první kapitole.

Věnuji mu ji i přesto, že jsem se ho ještě nezeptala, jestli by chtěl něco takového vůbec vlastnit.

Varování

Tato kniha je, stejně jako ta první, od začátku až do konce o skupinovém sexu. Ba co víc - jedná se o pasáže, které byly z té první pro svou, řekněme, pikantnost vyřazeny. Proto bych se chtěla ještě naléhavěji obrátit na potencionální čtenáře s doporučením, kdo by ji eventuelně mohl, a kdo v žádném případě neměl číst, jelikož bych byla opravdu moc nerada, kdyby si o mně někdo myslel, že jsem nějaká divná (minimálně).

Proto opakuji a tučně podtrhávám, že

Kniha je určena

Především všem swingerům v jakémkoli stupni vývoje.

Dále pak lidem

– majícím kladný vztah k sexu

– majícím určité povědomí o sexu skupinovém

– neodsuzujícím ty jedince, kteří to dělají jinak než oni, a mají z toho, prokristapána, ještě radost

– nehroutícím se při představě ztopořeného penisu v obklíčení několika nahých žen

To tedy znamená všem požitkářům, fajnšmekrům a milovníkům života se vším všudy.

Knihu ať v žádném případě neotvírají

Nedospělí jedinci a adolescenti, tudíž všichni, kteří fyzicky a duševně nedosáhli věkové hranice osmnácti let.

Ti, kteří se domnívají, že „swingers“ je jazzový styl hudby a „koitus“ exotický pokrm.

Puritáni pobuřující se nad tímto druhem činnosti a domnívající se, že se to dělá pouze před spaním, a to potmě a potichu.

Pokrytci, neurotici, cholerici a asociálové mající sklon k odsuzování žen milujících sex (prozatím jsem se nesetkala s nikým, kdo by za to odsuzoval muže).

Šílení kritici nacházející na všem jen to špatné, nesprávné a nepochopitelné a mající potřebu sdělovat těm, kdo na tom nic blbýho nevidí, že jsou mentálně zaostalí.

Lidé považující slova jako soulož, orgasmus, penis, ejakulát, bradavka a vlhká dírka za sprostá a nevhodná k použití v přímé řeči.

swingeři.cz

TAK SI TO DOČTEME

čili
(NE)SMĚLÁ ŠUPLÍKOVÁ POKLESLÁ LITERATURA FAKTU

Lenka Macháčková

HLAVNĚ NENÁPADNĚ

Mí milí a milovaní swingeři.

Vzhledem k tomu, že se snažím nikdy neodvolávat, co jsem slíbila, a neslibovat, co jsem již odvolala, a vzhledem tomu, že jsem se zavázala k vám nějakým nenápadným způsobem dostat vyřazené pasáže z mé unikátní publikace o skupinovém sexu, „nenápadně“ jsem vytáhla z šuplíku těch několik stran, které jsem prozatím četla jen já a můj manažer, nekompromisní cenzurent mých blábolů. Možná si vzpomínáte, jak jsem vám vyprávěla, že mi vysvětlil, že je jeho přísná cenzura nutná, protože jsem čuně, a že je vyřazení určitých pasáží nezbytné z hlediska zachování alespoň nepatrné serióznosti mé praštěné publikace, jelikož bych mohla vyšokovat počestnější a stydlivější část milých spoluobčanů. Také tvrdil, že se to nedá číst a že ho to rozptyluje a nutí k opakovanému vyhledávání mé společnosti za účelem sexu, protože to nemůže vydržet, což mě zdržuje od vykonávání nejrůznějších domácích prací a hrozí, že k večeři budou zase párky.

Tak na cenzurenta dlabeme, a prostě si to dočteme, protože když už jsem to napsala, tak se to přeci nebude jen tak válet v tom šuplíku, že. Mám je tu pro vás, a doufám, že vám způsobí mnoho a mnoho párků.

MALÉ PŘIPOMENUTÍ ÚVODEM

Pro všechny případy vám trochu připomenu, o co v první knize jde. Ne, že bych si o vás myslela, že jste jakkoli nebystří, ale činí tak většina geniálních tvůrců druhých, třetích a čtvrtých dílů svých světoznámých děl, tak proč bych to pro vás nemohla udělat já. V podstatě jde o skupinový sex v podobě praktiky zvané swingers. A pro všechny případy ještě připomenu, co je to swingers. Zatímco skupinový sex je hromadné souložení a prolínání osob nemající k sobě žádný vztah, swingers je vrstvení a prohazování stálých partnerských dvojic. Počet dvojic není podstatný, co ale podstatné je, je to, že je prakticky celá kniha o vzrušujícím plánování, složitém domlouvání a nakonec i příjemném souložení pouze dvou těchto párů. Pokud jste si všimli slova „příjemném“, je také nanejvýš vhodné připomenout, že kniha je z větší části psána v duchu „příště to nedělej“, což znamená, že jsem se vám krok od kroku svěřovala s něčím, čeho byste se měli spíše vyvarovat, nikoli tedy co byste měli napodobovat či nedejbože zkoušet na vlastní kůži. O tom, co byste si vyzkoušet rozhodně měli, a o tom, že swingers je pochopitelně i skupinové dovádění, při němž není možné přesně určit, kolik se v místnosti nachází osob a jakého pohlaví je převaha, o tom si spolu povyprávíme někdy příště. Myslím si, že pro začátek je to tak akorát, a pokud si někdo z vás tímto způsobem rozšiřuje obzory, nemohla jsem to na vás vyblekotat všechno najednou, protože byste v tom měli guláš.

Tak se do toho pustíme. Vlastně ještě moment…

VULVA VHOZENÁ DO PSANÉHO SLOVA
aneb
NĚKOLIK SLOV NA VYSVĚTLENOU

Schválně… co si představíte při vyslovení slova vagina. Kdybychom všichni nevěděli, že se jedná o malou komůrku ukrytou mezi ženskými stehny, nejspíš bychom se přikláněli ke spojení s obrněným vagónem, pumpovací drezínou či ruční hasičskou stříkačkou. A to je čeština tak krásný jazyk. Přesto, že slovo vagina nepovažuji ve spojení s dámským rozkrokem za až tak šílené, názvy přilehlých oblastí tohoto lákavého zákoutí mě opravdu děsí. Například vulva… co to asi tak znamená? Že by to mělo něco společného s vykulenou bulvou? Doufám, že ne a že tím měl autor tohoto skvostného slova na mysli něco pěkného, a pouze se mu to nějakou nešťastnou shodou okolností vymklo z rukou. Výraz vulva, jak jistě všichni uznáte, je prostě děs. A jako by to nestačilo, máme tu slovo další, a ještě šílenější. Nevím, jak vy, ale já již několik let plánuju nalezení autora výrazu „stydké pysky“ a následnou pomstu na jeho těle. Ještě přesně nevím, čím mu zakroutím, ale já, jako žena, se domnívám, že pojmenovat něco tak křehkého „pysky“, a k tomu ještě velké a malé, je čin hodný amputace nějakého příhodného tělního výčnělku. A co má vystihovat to „stydké“, to fakt nechápu, napadá mne pouze podobnost se slovem stud či stydět, což je varianta, která celé problematice přidává na naprosté nehoráznosti. Nevím totiž, za co by se pysky měly stydět, možná jen za to, že jsou zařazeny mezi vyjmenovaná slova po P a každý z nás byl nucen naučit se je ve třetí třídě nazpaměť.

Takže tu máme vulvu, jejíž součástí jsou velké a malé stydké pysky, několik otvůrků a poštěváček. Nemám nic proti roztomile zdrobnělým výrazům, takovou pampelišku, berušku či křepelku považuji za jedny z nejhezčích slov, které český jazyk má, ale nemůžu si pomoct, výraz poštěváček ve mně vzbuzuje pocity spíše rozpačité než rozněžnělé, zvláště pak, pokud narazím na někoho, kdo si tento pojem tak nějak pochlapil a používá slovo poštěvák. To mi pak naskakuje husí kůže a představa, že s sebou pod sukní nosím pyskatou vulvu, v jejíž tlamě se ukrývá poštěvák, mne skutečně dost nervuje a zcela dobrovolně se přiznávám, že závidím mužům jejich penis a žalud, a ten šourek mi taky nakonec zní docela dobře. A to už ani raději nemluvím o běžných, oblíbených a ustálených výrazech jako bobr, pinda, frnda či píča, z nichž ten posledně jmenovaný kdekdo píše s krátkým tvrdým Y. Co nám to ti slovotvůrci svými výplody asi chtěli naznačit, nebo za co se nám, ženám, chtěli pomstít, to opravdu netuším. Jediné, co vím zcela přesně, je, že se s něčím tak šíleným nedá dost dobře pracovat. No zkuste si to použít ve větě… hladí se ji po vulvě, noří své prsty mezi velké stydké pysky a nachází poštěvák, pod nímž na něj mezi pysky malými čeká její nedočkavá pyča… normálně při psaní takovýchto pasáží prožívám skutečná sexuální muka, ale tentokrát prožívám jen muka psychická a výrazy pinďour, pták a péro považuji za elegantní a vcelku roztomilé.

Vraťme se tedy k sexu a zapomeňme na vulvu a stydké pysky, jelikož tato slova škrtám, a doufám, že pochopíte, že se něco tak šíleného nedá ve spojení s erotickou literaturou použít, čímž se předem omlouvám těm z vás, kterým výraz „dva voňavé kopečky“ připadá infantilní a sladce připitomělý… Co se týče penisu, toho si asi nechám, jelikož mě toto slovo nijak nepopuzuje a docela se mi i líbí, a kromě toho, jediný roztomilý, trefný a neodpudivý název tohoto krasavce mi vyfoukli v Nevěstě na útěku… jistě si vzpomínáte, jak Julia Roberts zaklínala „jednookého hada“.

tak, a teď už se do toho můžeme pustit …

ZAČÍNÁME OPĚT OD ZAČÁTKU

Začali jsme tím, že skupinový sex, v našem případě swingerování, navzdory tomu, že se o něm zas tak moc nemluví, je běžnou sexuální představou většiny mužů a nezanedbatelného procenta žen. Na tom není nic špatného, dokonce si myslím, že je to naprosto normální, ale můj názor asi není směroplatný, jelikož mi můj drahý již několikrát zdůrazňoval, že já normální rozhodně nejsem. Ale tím se nebudeme zatěžovat, jelikož v případě, že jste se začetli do mé knihy, normální nejste ani vy, a o to nám (mi) jde. Takže jsme to spolu vzali popořádku a 

– zjistili jsme, že by na tom mohlo něco být a 

– tím pádem proč bychom si to nevyzkoušeli

– jenomže jak to sdělit své drahé polovičce.

Protože jsem velká holka, miluju sex a mám zkušenosti, vím, že většinou tyto prasárny napadnou nejprve muže. Úvodem knihy jsme proto rozebírali, jak to vidí oni, a co si o tom všem, tedy o skupinovém sexu a zainteresovaných úchylech, myslí dámy.

Takže jako první byla vypuštěna pasáž z příběhu, který jsem si jako jediný skoro celý vymyslela, až na tu soulož, pochopitelně.

Děj měl vypadat romanticky, naivně až naprosto pitomě, prostě tak, jak si většina z nás, žen, představuje, co ji čeká, až se do ní zamiluje přenádherný princ Jámámvelkékonto a bude se s ní po zbytek života milovat v aristokratické rezidenci na pobřeží Jantarového moře. Nicméně záměrem bylo, aby tento pohled typického vzorku ženy kontrastoval s pohledem muže, který si pojem „a milovali se spolu do konce věků“ doplnil o praktickou vložku „spolu a s přáteli“.

Poznámka pod čarou

Jelikož nevím, kolik stránek mi dá nakladatel do ukázky k nahlédnutí, chtěla bych podotknout, to pro jistotu, abych hned v úvodu většinu čtenářů nějak blbě neodradila, že tato nasládlá část má se swingerováním pramálo společného a že až napíšu trilogii v tomto cukerinovém duchu, nebude se jmenovat Swingeři, ale Namydlený, Osušený a Navoněný nebo tak nějak…

JAHODY SE ŠLEHAČKOU

„Vezmeme se? Vezmeš si mě?“

„Ano!“ Ach ano, vezmu si tě!!! Vezmu si tě do parády. Stanu se tvou ženou!

Je 21. července, pravé poledne. Bíle šustící šaty dmou má prsa a konejšivě svírají boky, aby se volně rozletěly až k zemi. Téměř neviditelný závoj mne hladí po nahých ramenou a dodává mi odvahu k prvnímu kroku.

Vstupuji a vlídná, tichá hudba směřuje mé kroky. Nevšímám si žádné z milých tváří, vidím před sebou jen JEHO. Stojí opřený o kluzká skaliska na opuštěné pláži, zapadající slunce se mu zrcadlí na nahém, opáleném těle a horký vítr si pohrává s jeho vlasy padajícími mu až na ramena. Stojí a čeká, až přistoupím až k němu, aby mne vzal kolem pasu, aby si mne vzal do konce života. Chci být JEHO, jsem JEHO.

„Ano“

KONEČNĚ!

„Ano,“ špitnu téměř neslyšitelně.

Svírá se mi hrdlo a točí se mi hlava. Nejspíš z toho, že tady slibuji slavnostně a přede všemi něco, na co jsem myslela dlouhé dva roky, kvůli čemu jsem nemohla v noci spát.

Ano, jsem tvá, jsem tu pro tebe na věky věků. Miláčku, zachránil´s mi život a já teď zachráním ten tvůj!

Elegantně a velmi pomalu proplouvám mezi hosty postávajícími u stolů, přetékajících růžovými květy, bílými stuhami a vybranými lahůdkami navrstvenými do neuvěřitelných tvarů, obklopujících úchvatné ledové sousoší nahých milenců.

Procházím kolem mého božského muže. Jeho ruka se mi zlehka obtočí kolem pasu… nezpomaluji, pluji dál, aniž bych se na něj podívala. Jeho ruka klouže kolem mých boků, padá dolů a zlehka se dotkne mého zápěstí.

„Jsi nádherná,“ špitne potichu pouze pro mne.

V zádech cítím jeho spalující, chtivý pohled. Ach ne, nedá se to vydržet. Nedokážu už bez něj být ani jednu vteřinu. Otáčím se a choulím se do jeho náruče. Objímá mě a velmi pomalu pohoupává mým tělem v rytmu hudby. Bradavky se mi vpíjí do jeho prsou, stehna mám přimknutá k těm jeho a vnímám jen hru svalů, která vede mé kroky, aniž bych se o něco snažila. Jeho pevná ruka podpírá má nahá záda, sjíždí stále níž, zastavuje se a nechává pracovat mou fantazii. Miluji ho. Chci se s ním milovat!

Jakoby věděl, na co právě myslím, bere mě za ruku a vede si mě za sebou. Razí cestu mezi přátelsky klábosícími svatebčany, usmívá se a zdvořile odpovídá každému, kdo se s ním dá do řeči. Vidím, jak neustále nakročuje k odchodu a opět se vrací, aby odpověděl, jak se daří tetě Ludmile, která nemohla přijet, čí jsou to vlastně děti, co se perou pod stolem, jak se jmenuje to světle růžové, co je zapíchnuté v ananasu, a kam pojedeme na svatební cestu.

Konečně jsme sami. Vede mne halou s obří fontánou, do které některé s dětí hodilo klobouček účetní Jiřinky. Cestou výtahem se staví za má záda, pevně si mě k sobě tiskne a líbá můj krk a ramena. Zavírám oči a skláním hlavu, abych si mohla vychutnat všechny ty polibky mučící mou šíji. Rukama mu za svými zády odhrnuju sako a stisknu boky. Obracím se k němu, vjíždím mu do kapes u kalhot a hledám… hledám až úplně vespod a snažím se ho nahmatat. Zastavujeme. Bere mne do náruče a… proboha… odnáší si mne do nebes. Překračuje práh posetý růžovými lístky a zavírá za námi dveře toho nejnádhernějšího pokoje, co jsem kdy spatřila.