Úvod do spirální (evoluční) ekonomie,

aneb tak se dívám na svět

naučná  publikace

- © autor textu a obálky: prof. Ing. Zdeněk Mikoláš, CSc., prof. h. c.

- recenze: Dr hab. Grzegorz Glód, prof. EU Katowice a Dr hab. Izabella Steinerowska - Streb, prof. EU Katowice

- JEL:

D21 Chování firmy: teorie

M140 Sociální odpovědnost

O3 Inovace; Technologické změny

© TZ-one, 2021

ISBN: 978-80-7539-128-5 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-129-2 (mobi verze)

ISBN: 978-80-7539-130-8 (PDF verze)

Kniha neprošla jazykovou a stylistickou korekturou.

Obsah

Předmluva

Prolog

1. Jsme součástí kosmu

2. Potenciál

3. Výstavba potenciálu

4. Hybné síly změny

5. Východiska spirální a evoluční teorie

6. Genetická rovnice spirální ekonomie

7. Princip zpětné vazby

8. Dynamika transformací potenciálu

9. Dimenze času

10. Degenerační varianta vývoje

11. Dynamika sítí potenciálů

12. Očekávaný vývoj potenciálu v evoluční ekonomii

Epilog

Literatura

Doslov

Recenze

Předmluva

Vážená čtenářko, vážený čtenáři,

máte před sebou knihu, která není vlastně knihou, ale poněkud "učesané" poznámky k mým přednáškám na vysoké škole.

Dlouhá desetiletí se věnuji teoreticky a prakticky problematice podnikání, ekonomiky a managementu podniků, mezioborových vztahů, regionálnímu rozvoji atd. Hledám vzájemnou podmíněnost těchto témat, abych pochopil současný svět. Soudobé události (počátku druhé dekády 21. století) mne vedly k napsání řady článků, příspěvků na konferencích, knih a k aktualizaci témat přednášek apod.

Byl jsem vyzván mnohými studenty a kolegy, abych své myšlenky shrnul do ucelenější podoby. Výsledkem je tato útlá publikace, která rozvíjí předchozí mé publikační aktivity do kapitol, které jsou abstraktem témat mých přednášek na jedné české vysoké škole.

Mé přednášky obvykle zahajuji dvěma slogany (budiž to tedy motto i této publikace):

1. "za okny je vysoká škola života a fakulta zdravého rozumu"

2. "přednáším přiměřeně praxe pro teoretiky a přiměřeně teorie pro praktiky, protože praxe bez teorie je slepá a teorie bez praxe je málo věrohodná"

Přeji Vám silnou vůli k dočtení této knihy až do konce.

prof. Ing. Zdeněk Mikoláš, CSc., prof. h. c.

Prolog

My lidé jsme pozorovatelé sebe sama i světa, ve kterém žijeme. Naše poznání sahá 10 miliard[1] světelných let[2] do hloubky (minulosti) kosmu (resp. makrokosmu) a do detailů současného mikrokosmu (až zhruba do detailu jednoho femtometru, to je 10-15 metru).

Přibližně před 100 tisíci lety se z Homo sapiens vyvinul člověk dnešního typu, tedy Homo sapiens sapiens (v českém jazyce člověk moudrý, rozumný, vyspělý). Z biologického hlediska jde o muže, ženu a dítě (tzn. nedospělí: muž nebo žena). Pro člověka je charakteristická rozumová inteligence a to, že si uvědomuje sama sebe. Inteligence člověka je dispozice (schopnost) myšlení, učení, adaptace (tzv. racionální chování). Nutno zdůraznit rovněž psychosomatickou  stránku člověka (tzn. vzájemný vliv psychiky a těla), která se  projevuje algoritmickým systémem specifickým pro lidský mozek (především tzn. myšlení v symbolech).

Člověk je subjektem sociální činnosti, historie a kultury lidského společenství. Pro současného člověka je charakteristickým rysem schopnost tvořit projekty pro budoucí činnosti, vyrábět komplexní nástroje, vytvářet postupy jejich využití (tzn. technologie) k ovlivnění svého prostředí.

Základem existence člověka je rodina. Rodina ze sociologického hlediska je solidární skupinou osob spjatých manželstvím, příbuzenstvím nebo adopcí, které spolu dlouhodobě žijí a jejíž dospělí členové jsou odpovědní za výchovu dětí. V historicky konzervativním pojetí je rodina tvořena mužem a ženou, kteří zplodili a vychovali děti (zajišťující genetickou linii rodu v některých společenských kulturách po linii mužské, v jiných kulturách po linii ženské). Rodina tedy naplňuje obvykle tyto funkce: funkce reprodukční, sociálně ekonomické, kulturně výchovné, sociálně psychologické a emocionální.

Vraťme se k Homo sapiens sapiens jako k jedinci. Dle psychiatra MUDr. Radkina Honzáka[3] „to lepší v nás je zvířecí“. Máte pochybnosti o této tezi? Nuže jen pár dílčích argumentů ve prospěch uvedeného tvrzení, že se zvířaty máme toho společného více, než si připouštíme.

Nedávno ZOO Ostrava v reklamních materiálech sdělovala, že člověk má shodu v DNA se šimpanzem 98%. Je to jen reklama, ale co k tomu nabízí věda. Nestor české psychiatrie R. Honzák tvrdí, že z funkčního hlediska člověk má tři mozky.

Ten nejstarší je po dinosaurech (tedy počátky jejich existence lze datovat někde před 250 miliony let), kdy se na světě objevily pradávné emoce. Ten druhý lidé zdědili od savců, kdy se formují složité struktury neuronových sítí vedoucí např. ke tvorbě strategie lovu apod. (pozorujte kočku a pochopíte mnohé).  A nakonec je to šedá kůra mozková, kde se formuje lidské ego (nebo Já člověka), které si "myslí", že všechno řídí. Dle Honzáka je to hluboký omyl, protože mezi vědomím a nevědomím (resp. podvědomím) je  poměr 2:98, což znamená, že ego (racionálno) řídí (resp. selektuje informace dle racionálních kritérií) částečně jen to, co vyprodukuje naše nevědomí (podvědomí). Ale povětšině na samém  počátku tohoto procesu jsou emoce (nejstarší funkce mozku).

Každý člověk žije v nějakém materiálním i nemateriálním (např. kulturním, duchovním) prostředí, které má různé formy. Hovoříme pak o životním, podnikatelském, právním a jiných podobách prostředí. Oproti ostatním zvířatům si člověk vytváří povětšině vědomě nástroje, technologie, organizace (instituce) apod., aby lépe získal zdroje a vytvořil si „pohodlnější“ podmínky pro svou existenci v daném prostředí.

Jenže samotná existence člověka ve svém prostředí staví před něj dva páry dilemat a potřebu jejich harmonizace (slaďování):

a) individuální egoismu (tzn., touha, snaha, úsilí získat co nejvíce pro sebe, tedy „buď vítězem“) oproti solidaritě s ostatními lidmi a být v souladu s prostředím, ve kterém existujeme (tudíž „poděl se o kořist“, pomáhej poraženým, dbej na budoucnost dalších generací, nenič přírodu, apod.)

b) ekonomické hodnoty (tzn. racionální ekvivalentní směnu/výměnu něčeho za něco) versus mravní hodnoty (tedy jde o neekvivalentní „směnu/výměnu“, kupř. dávám něco za nic, „obětuji“ se pro druhého).

Jak tyto vztahy vyřešit? Například Tomáš Sedláček s Davidem Graeberem a Romanem Chlupatým se věnují tomuto tématu v elektronické knize (R)Evoluční ekonomie o systémech a lidech (Sedláček, 2013). Existují další pohledy na tuto problematiku z oblasti společenských (zejména ekonomických) věd, vyberu pouze několik příkladů. Některé vědní obory staví na tom, že člověk je rozumný a jedná racionálně (resp. že člověk je homo economicus). To tvrdí zejména hlavní proud ekonomie. Jiný pohled na rozhodování člověka staví zejména na psychologii a sociologii. K tomu se přiklání management. A teorie podnikání usiluje o integraci obou uvedených krajních pohledů na člověka a jeho aktivity.

Ekonomie je nauka, která se věnuje popisu a analýzám výroby, distribuce a spotřeby ekonomických statků (především zboží, služeb, peněz) a výrobních faktorů a zdrojů (pracovní síla, půda, suroviny, finanční kapitál atd.). Také zkoumá jak jsou omezené zdroje (faktory) alokovány mezi alternativní využití.

Problém je však v tom, že existují různé ekonomické směry (školy), které často používají odlišné definice ekonomie a vymezení předmětu (resp. objektu) zkoumání.

Ekonomie souvisí s dalšími vědními obory, jako je management, podnikání, účetnictví, finance, ekonomická geografie, ekologie, právo, psychologie, sociologie, matematika, statistika, ekonometrie, ale též biologie, chemie či fyzika.

S ohledem na současný negativní vývoj životního prostředí se rozvíjí tzv. cirkulační ekonomie (resp. teorie oběhového hospodářství), která se zaměřuje na minimalizaci odpaů z produktivních i neproduktivních aktivit lidstva a omezení ztrát ve výrobě a oběhovém hospodářství (tzn. v zásobování, skladování, dopravě, prodeji atd.). Tento pro životní prostředí užitečný směr ekonomie má svá úskalí (jak vyplyne z dalšího textu).

Velkou inspirací pro pochopení evolučních procesů ve společnosti je behaviorální ekonomie. Jde o obor ekonomie, který se zabývá dopady sociálních, kognitivních[4] a emocionálních faktorů na ekonomické rozhodování jednotlivců a institucí (obecně společenských skupin). Zatímco ekonomie hlavního proudu se zaměřuje na důsledky a vnější okolnosti lidského jednání za předpokladu racionality ("rozumného" chování a rozhodování), behaviorální ekonomie zkoumá systematické způsoby lidského rozhodování a jejich vliv na lidské jednání za předpokladu omezené racionality.

- pojem variace znamená, že entity (objekty zkoumání) se ve svých základních vlastnostech podobají, ale zároveň se v některých aspektech liší

- pojem selekce říká, že díky omezeným zdrojům mezi sebou vedou jednotlivé entity boj o přežití, přičemž některé se přizpůsobí lépe a některé hůře

- pojem dědičnost staví na tezi, že život entit není nekonečný, je potřeba nějaký způsob, jak zajistit předávání informací dalším generacím.

Table of Contents

Předmluva

Prolog