Obraz ve tmě

Lora Slámová

Informace pro uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2015

© Lora Slámová

Cover © Lora Slámová

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-87873-97-7 (ePub verze)

ISBN: 978-80-87873-98-4 (mobi verze)

ISBN: 978-80-87873-99-1 (PDF verze)

Kapitola první: Běžná práce

Běžný čtvrtek odpoledne, jsem v autě na rohu ulice Jahodová na Praze 10 a čekám, až pan Velínský vyjde z vchodu číslo 254 v doprovodu svojí v pořadí další milenky. Dal bych přednost partičce šachu s profesorem Skalickým, co běžně ve čtvrtek míváme, ale zatím tu už přes dvě hodiny trčím. Tento druh práce mě vůbec netěší. A proč taky. Asi před třemi měsíci se na mě obrátila Marie Velínská a požádala o moje služby. Byla si naprosto jistá, že její manžel má milenku, přečetla si náhodou jeho e-mail. No, o té náhodě by se dalo spekulovat, podle mě ta paní byla plně zaměstnaná jen tím, co její manžel dělal a s kým. Slídila tak vehementně, že mu běžně pročítala SMS zprávy, prohledávala saka, kalhoty a aktovku, ve které mu údajně sledovala počet viagrových tablet. Běda, když jedna chyběla, to doma dělala dusno, tropila svému manželovi hysterické scény, i když se k tomu, co věděla, nikdy nepřiznala. Podle mě pan Velínský dobře věděl, odkud vítr vane, ale dělal jako že nic a dál si jel ve svých zajetých kolejích. Měli spolu dvě dcery, které prý vystudovaly vysokou školu, táhlo jim už na třicet, ale nemínily se z domu svých rodičů vystěhovat. No a proč taky, vždyť maminka za ně udělala vše, měly dostatek financí, a tak se mohly v klidu oddávat své jediné vášni v podobě bujarých večírků, ve snaze stát se známými osobnostmi a prosadit se v modelingu. Pravdou zůstává, že se jim to moc nedařilo, ale dívenky to nehodlaly vzdát. A tak si Renáta namluvila staršího bohatého muže, nijak se nezatěžovala tím, že je ženatý, mohla s ním přeci cestovat po světě a trávit víkendy v Monaku, kde měl svůj vlastní byt. Byla tu jen taková maličkost, totiž že si na ni její zadaný přítel musel udělat čas ve svém jinak už tak nabitém soukromém životě. Marina se někdy před léty dostala až do finále české miss, ale bylo vidět, že ji to poznamenalo a změnilo život. Ale ne k dobrému. Nikdy se nesrovnala s myšlenkou, že se miss nestala, zřejmě byla zahleděna jen do svého zrcadla krásy. A tak ve snaze něco v životě dokázat dělala všechno možné – měnila si barvu a délku vlasů, aby se co možná nejvíce podobala té dívce, která se miss opravdu stala. Pak ji strašně těšilo, že ji na ulici neznámí lidé žádají o autogram v domnění, že potkali skutečnou královnu krásy. Mylně se domnívala, že se tak přibližuje svému snu. Seznamovala se výhradně s fotbalisty a hokejisty. Pobavilo mě, že vždy když ji trochu lépe poznali, dostala milá Marina kopačky. Nyní trochu změnila strategii a seznámila se s fotografem z bulvárního deníku, který ji samozřejmě občas někde jakoby náhodou vyfotil, a tak jásala, že vidí svoji tvář v novinách a tím se z ní stává známá osobnost. Zdá se mi kuriózní, jaké hodnoty někteří z nás preferují. Krása a styl, vyhublé anorektičky jako metr, přirozenost osobnosti se úplně vytratila. Ale abyste mohli tuhle rodinu pochopit dokonale, musíte začít od rodičů, Marie a Alexandra Velínských. Já jsem se rychle zorientoval, s kým mám tu čest: hysterická matka, co si málo věří a trpí propadem osobnosti a slabostí, strachem z vlastního neúspěchu. Nechtěla ztratit to, čeho dosáhla v manželství a že byla ženou podnikatele. Na výchově svých dcer měla lví podíl právě ona, od malička jim vštěpovala, že jsou něco víc než ostatní. Zřejmě se v tom zrcadlila její touha po úspěchu a jedinečnosti. Manžel, jak už to dnes chodí, se na svoji pozici postupně vypracoval a s tím, čeho dosáhl, samozřejmě rostla i jeho chuť po změně a poznávání nových obzorů. Typický příklad lačnosti po penězích a moci. Doma v rodině, kde nikdo nepracoval a všichni jen čekali výhody a postavení ve společnosti, se musel dusit. Jako únik mu sloužila celá škála milenek, se kterými se scházel právě na této adrese, byl to byt vypůjčený od kolegy z firmy. Každý týden si sem vodil své sekretářky, kolegyně, známé, byl to opravdu lovec. Nevím, zda jeho žena měla zásoby jeho viagry plně pod kontrolou, protože na ty zástupy, co jsem za tu dobu pozoroval, by potřeboval nejméně kamion.

Když za mnou Marie přišla poprvé, nechápal jsem, proč chce mé služby využít, když už o nevěře svého manžela ví. Ona ale trvala na svém, tedy že chce mít v ruce hmatatelný důkaz o nevěře, a tak jsem souhlasil. Když chce utrácet jeho těžce vydělané peníze, je to její volba. Zřejmě chtěla manželovi i nadále dělat dusno, když bude mít v ruce trumfy v podobě fotek.

Jak jsem tam tak seděl a čekal na pana Velínského, zazvonil mi telefon.

„Ano, poručíku, rád tě slyším.“

„Ahoj Adriane, měl bys na mě dnes chvilku?“ ozvalo se v telefonu a podle hlasu jsem měl tušení, že jde o vážnou věc.

„Na tebe, Jiří, vždycky. Tak za hodinku u mě?“ Poručík souhlasil. Když jsem ukončil rozhovor, konečně ze vchodu 254 vyšel pan Velínský, já stiskl fotoaparát a pořídil další obrázek do sbírky. Byl jsem rád, že to tady dnes můžu zabalit, a jel jsem co nejrychleji domů. Doprava byla naštěstí vcelku hladká, a tak jsem dorazil poměrně brzy, dopřál jsem si sprchu a připravil se na poručíka.

Kapitola druhá: Smrt dávné lásky

Příchod poručíka mě trošku zneklidnil, hlas v telefonu nelhal, vypadal značně ustaraně.