DESET TVÁŘÍ ŽENY

SHERRY ROSE

Pro všechny,
kteří milují sex v jakékoli podobě
a nebojí se ho…

Informace pro uživatele

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2020

© Sherry Rose

Cover © Sherry Rose

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-092-9 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-093-6 (mobi verze)

www.tz-one.cz

www.vydavatelstvi-eknih.cz

Miluj, miluj, miluj...

Na pastelových barvách širokého záběru a spektra novodobého Dekameronu, který právě otevírá, se čtenář ve své laskavosti zcela určitě prolaská až do jiných světů. Krajin, kde vládne touha, Láska, snaha po naplnění nejtajnějších přání i prostý lidský chtíč, který může hýbat i dějinami – jako figurami na naší pomyslné životní šachovnici. Ať už jsme přesným střelcem, pohotovým jezdcem, pěšcem mířícím pevně a směle dál, či dokonce králem nebo královnou, vždy nakonec zatoužíme poznat pocity jiných aktérů tohoto lidského divadla.

Kniha je svědectvím, které v dnešní době již nenazývejme odvážným. Křehké chvilky naplněné opravdovým citem, smyslností, lascivností a mordyjánstvím nám bývají ve světě plném nejistot a nelogičností často jediným pevným bodem. Ačkoliv se může jednat o lechtivé téma sbíhající se v kartě trumfové srdcové desítky – ano, neb právě tolik povídek se autorce podařilo nashromáždit – zkusme se na právě prožité, či na to, k čemu ještě stále přistupujeme s nedůvěrou, dívat jako na nekonečný příběh muže a ženy. Tato odvěká touha a motor života snad má plné právo být připomínána, nejlépe v rouškách blízkých Adamovi a Evě. Autorka zčásti nerada nabízí tento lidský žánr, ke kterému naše literární část stále ještě přistupuje velmi rezervovaně a s notnou dávkou nedůvěry, na linii salónního typu. Je třeba se vystříhat jakéhokoli kýče, žehlení, retušování a zástěrek. A na druhé straně – literárních zpracování tohoto oboru jsme si v pestrých 90. letech také trochu užili; škoda jen, že na nízké úrovni spíše žoviálnosti a zbytečných vulgarit. Zde se nám tedy nabízí diskrétní odvážnost pro odvážné. Pro ty, kteří si chtějí na některé z povídek uklidnit své hormony a v podstatě se ujistit, že „čtou správně“.

Vypůjčím si zde moudra nekorunovaného zakladatele lidské sexuality, který to ve své době puritánství a často přehnaně hrané přetvářky vůbec lehké neměl – pana Sigmunda Freuda. Parafrází bych napsal, že kdo se hraně rdí nad sexem, dopřává si z příslovečného chleba ten největší jeho krajíc ...

Tak pojďte a ukrojte si. Je tady toho pro všechny dost a dost …

Martin Melichna,

středoškolský profesor, psycholog

Tvář první

Žena nymfa

Miluji to. Chci to. Potřebuji sex obden. Když ho mám každý den, jen to uvítám. Zbožňuji, když si mě chlap bere zcela nekompromisně. Když mu musím ve všem vyhovět. Potřebuje samici, která musí ukojit jeho chtíč po všech stránkách. Být jeho rozkošnou hračkou, ze které absolutně šílí.

Přistoupí ke mně a já musím pokleknout na zem. Rozepíná poklopec a z něj vypadne jeho tuhý, naběhlý pyj. „Pojď sem malá, teď mi ho krásně vykouříš, ano?“ říká mi Alan a stiskem prstů mi rozevírá ústa. Přikyvuji, abych ho příliš nezlobila a byla jsem jeho hodná holčička.

Pomalu mu jemně krouživými tahy olizuji žalud. Má rád, když mě u toho může pozorovat. Chce, abych se mu při tom dívala do očí. Nechá si mě chvíli hrát a pak chytne rukama za týl a razantně mě přinutí zasunout si jeho penis až do krku. Musím zhluboka dýchat, abych se nezalkla. Už jsem si na to zvykla, přísně to vyžaduje. Ze začátku mi to příliš nešlo a on mě za to káral. Ovšem, moc dobře věděl, že velikost jeho údu není téměř možné obsáhnout hrdlem.

Za okamžik se mi v ústech pomalu začíná rozlévat jeho nadržený nektar. Užívá si vždy tyto okamžiky s blaženě přivřenými víčky. Pak pravidelně a rytmicky šuká moji tlamičku a chválí mě, jak ho krásně kouřím.

Potom si mě z pokleku postaví k sobě a pomalu mi rozepne podprsenku.

Na světlo se z ní okamžitě vydere moje nezkrotné poprsí, které ho vždy nadchne svou velikostí. Jeho věznitelku nedočkavě odhodí na zem a přisaje ústa na moje vztyčené bradavky. Pak rukama dlouze hněte a laská mé prsy a zálibně se kochá jejich tíhou.

Když se jich dosyta nabaží, položí si mě na záda do voňavého povlečení postele, které voní sluncem.

Ležím tak zcela pasivně, protože si to přeje a okamžitě rozevírá má stehna. Při pohledu na vlhkou nadrženou mušličku ze sebe vyrazí: „Oh... bože, chci tě! Ukaž mi ji, chci ji vidět zblízka, maličká.“ Nakloní se k mému roztouženému klínu a s obdivným pohledem, který se mu snad nikdy neomrzí, jemně zasune svůj jazyk do její štěrbinky. Pomalými táhlými pohyby, které mě přivádějí k šílenství, líže a líže... ten sladký nektar z růžových okvětních plátků kundičky... Jemně saje můj naběhlý klitoris.

Přinutí mě roztáhnout nohy ještě více do široka, abych pochopila, kdo je mým pánem. Úplně se zalykám touhou. Vztyčí se nad mým klínem a – konečně ho v sobě mám! Přirazí pomalu... jednou, dvakrát. Po chvíli mi ho sebere. „Nedělej to!“ chce se mi křičet. „Vrať mi ho,“ kňourám raději pokorně. „Popros, ty malá rajdo,“ říká a neúprosně čeká.

„Prosím, vrať mi ho zpět, moc prosím,“ kňučím, div že nepláču.

Usměje se vítězně a vráží ho do mé vagíny znovu a ještě silněji. A pak opět ven a dovnitř zas a zase s pravidelnou přesností, která mě nutí sténat. Nemám šanci to počítat, když sotva dýchám vzrušením. Ani nemůžu... stejně mám vypnutý mozek.

Zastaví kopulaci a čeká. Chce, abych se snažila sama. Podkládá mi pod zadek polštář, aby si mohl vychutnat jak ho do sebe pohybem pánve sama zasouvám. Musím být poctivá. Sleduje se zaujetím to vábné divadlo. Dychtivou a do posledního chloupku vyholenou kundičku, která lačně polyká jeho chlípný klacek. Miluje ji takovou. Mnohdy dohlíží, když si ji pro něj upravuji. Někdy mi do lasturky vsune dva prsty a chce ji holit sám. Občas snese jen několik chloupků ve tvaru sexy srdíčka na Venušině pahorku. Ale to jen jako radost na Valentýna.

Zvedá mi nohy na svá ramena a téměř bolestně do mě opět proniká. Musím mu odpustit. Příliš dlouho sám sebe trýznil. A já, potvora, jsem to chtěla. Měla bych se asi stydět, nechat takto nadržet chlapa a víc mu nedovolit. Celý den po mě toužil, když klepal ta svá data do počítače. Chodila jsem kolem něj s hlubokým výstřihem a byla jsem záměrně netečná. Často jsem se pro něco schválně ohýbala v mini sukýnce bez kalhotek. Trpěl jako zvíře. To je daň za home office, práce nepočká.

Můj klín jeho mužství svírá natolik silně, že ustane a přerývaně rozdýchává blížící se orgasmus.

Chtěl být slušný, ohleduplný… chtěl být gentleman, jak mu velí mrav. Příroda zvítězila. Chtěl mě urputně. Teď. Hned. Okamžitě. Je jen samec. Obyčejný nízký tvor s jeho nejnižšími pudy. K čemu je mu jeho titul? Je mi k smíchu důstojný pan inženýr.

Táhlým pohybem do mě neúprosně vráží svůj kůl, až se zalykám a prosím: „Ne…, ne…, pomalu, ty hloupý.“ Přestává a já, naivka, mám na chvíli pocit svobody, kterému věřím. Ale jen na okamžik. Než mi poručí kleknout si a roztáhnout nohy. Tak to je můj konec! Tuto polohu miluje a já musím být jeho hodná a poslušná čubička. Vím, že tato akce vždy trvá předlouho. Tu si musí pokaždé vychutnat.

Udeří mě oběma rukama silně přes hýždě. Málo! Zdá se mu to zase málo! Kolena mám přitom od sebe tak daleko, abych mu byla k dispozici a rozevřel mé lůno, do kterého okamžitě opět bez pardonu vráží své beranidlo. Hlasitě zasténám a on moc dobře ví, že ne bolestí. Rajcuje mě, když mě jeho varlata systematicky pleskají přes klitoris. Rukama drží moje bujné čtyřky, které se vábně kývají v předklonu. Mačká je drsně, ale s něhou a opájí se jejich pevností. Vydává chraplavé zvuky a šeptá: „Bože, ty moje kurvičko malá, nadržená...“

A pak se po čase naše úlohy obrací a on to nečeká.

Je na zádech úplně bezmocný a já ho přinutím, aby si mě nasadil na svůj bolestně a toužebně naběhlý kolík. Narážím se na něj až po koule.

A když se smí opět nabažit mých velkých ňader, vezmu mu je, protože se posadím zpříma.

A on mě může držet za zadek nebo za pas. Protože jsem jeho nádherná dominantní kněžka, která chce teď hned úplně všechno.

A já pak pomalu, systematicky a neúprosně dráždím kundičkou jeho pyj. Vlním se v bocích, kroužím pánví a sténám slastí.

Nesmí se cukat, nesmí se udělat, je jen můj tak dlouho, jak vyžaduji ke své rozkoši. Musí držet oddaně s nastaveným klínem, ze kterého vzdorovitě trčí jeho vyholený penis a poskytovat mi vše, co potřebuji. „ Zino, jsi moje krásná láska, střed vesmíru,“ šeptá mi a za boky si mě přiráží až na doraz... Přeje si, abych mu oznámila blížící se orgasmus. Nařídí mi to. Musím. Vím, že každý samec to chce slyšet. On to chce nekompromisně. Potřebuje vědět, co způsobuje své královně svým klackem za rozkoš. Najednou mě žádá, abych si rozpustila vlasy. Je to prý nádherné, když mi jejich konečky sahají až k zadečku a olizují jeho kontury v bledém měsíčním svitu.

Poslušně je tedy rozpouštím a rozhodím pohybem hlavy. Jejich havraní odlesky a hustota jsou odedávna mojí ozdobou. Jak černí hadi ovíjejí má plná pevná ňadra, se kterými si neví rady téměř žádná podprsenka. Z každé se neposlušně derou vztyčené bradavky naběhlé touhou. Teď jsou ale na svobodě... pohybují se v rytmu mého přirážení, kterým do mě až na doraz neúprosně proniká ztopořený pyj.

Poslušně mu oznamuji: „Už budu, miláčku.“ Můj nezadržitelný orgasmus se blíží. Pak po druhé, po třetí...

A chlap je neskutečně nadržený, šílený z mého těla a kundičky prosí, ať už toho nechám.

Ztrácím trochu energie. Orgasmy mě vyčerpávají, ale pořád se neúprosně a čím dál, tím rychleji pohybuji na jeho k prasknutí tuhém pyji. Nenávidí mě za to... skřípe zuby... šílí...

„Proboha!“ vydere se mu z hrdla.

„Ano, už jsem!“ a tak ještě počtvrté a popáté vykřiknu v extázi a on pološílený už nevydrží, shodí mě ze sebe na záda. Vyčerpanou a zničenou mě prudce a tvrdě šuká, aby se ukojil...

To už se trochu bráním, ale marně. A za chvíli mi bezostyšně vystříká kundičku horkým spermatem.

Zůstávám ležet v jeho náručí. Absolutně bezvládná, pokorná a oddaná jeho dalším budoucím choutkám.

A tak to já, žena nymfa, prostě v životě mám. Je možné mě za to soudit?

Jsem obětí chlapské vášně, svého chtíče a multiorgasmů...

Tvář druhá

Žena bohyně

Celou noc mě probouzely jeho nenechavé prsty, které čas od času v polospánku zasunul do mé mušličky... Hladil mě ze spaní po zadečku, zas mě tím sváděl k hrátkám. Ten chlap mě chce prostě pořád. Je stejně jako já obětí svého chtíče. Vzrušoval mě tím vším, ale pak mě konejšivě objal a až k ránu nechal v klidu spát. Je empatický, chápe, že je pro mě náročné mu být kdykoli po vůli. Jeho sexuální apetit je prostě neutuchající. Dokonce i pro nymfu milující sex, je vyčerpávající. Kdyby mohl, nejraději by mě naprogramoval jako ty své IT příkazy v počítači. Program nastaven do modu: SEX NONSTOP.

Jsem šťastná, ale občas hrozně vyčerpaná...

Zřejmě zjistil, že si píšu o našem sexu zápisky. Jsem spisovatelka na volné noze. Písmenka prostě miluji. Tedy nic divného. Nechala jsem listy s rukopisem ledabyle položené na svém psacím stole v pracovně. Večer se mi zdály nějaké pomíchané.

Hned po probuzení si mě zkoumavě prohlédne: „Zino, ty píšeš o našem sexu? Víš o tom, že se to nedělá?“

Tak přece jen... polévá mě horko. „Pročpak, miláčku? Baví mě to. Máš obavy, že vyzradím naše soukromí?“ ptám se se zájmem, ale i obavou, jak mě potrestá.