Seznamkový lektvar

Martin Veselý

Varování… Tento výdobek může obsahovat stopy depku a harašídů.

Seznam malérgenů naleznete v příloze.

Vydání první 2017

© Martin Veselý

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-064-6 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-065-3 (mobi verze)

Autor.Martin.Vesely@gmail.com

www.jedinec.cz

Obsah

Věnování

Poděkování

Kapitola I.

Kapitola II.

Kapitola III.

Kapitola IV.

Kapitola V.

Příloha I.

Příloha II.

Tiráž

Věnováno Andělce

Speciální poděkování   …     Královnám a Rytířům

Velké poděkování         …     Zmíněným

Poděkování                  …     Zúčastněným

Vděčné poděkování     …     Radostným uživatelům lektvaru, za který vděčně zaplatili

Kapitola I.

ČLÁNEK 1. - ÚVOD

Jistý přítel mě nazval znalcem žen. Nemohl to myslet jinak než v humorné nadsázce, protože tyto dvě slova nelze spojit. I když se pokusím o objektivní shrnutí svých zkušeností ze seznamek, je to pořád jen můj pohled.

Předně chci zmínit, co si myslím o pravidlech. Žádná nejsou, pokud si nějaká nevytvoříme a nepřistoupíme na ně. Totéž platí na seznamkách. Možná je vhodné používat za pravidla to, co je nejčastějším chováním v rámci etiky, pro toho, kdo se v tom cítí dobře. Kdo chce, ať je klidně bere jako dogma.

Třeba jsem kdesi četl takovéto pravidlo, aby muž vzal ženu za ruku nejdříve na druhé schůzce, vášnivé políbení až na třetí schůzce a dárek aby přinášel tak obschůzku, aby si na ně dáma příliš nezvykla. No nevím, třeba to někomu pomůže se tím řídit. Zažil jsem paní, která se svěřila s tím, jak se jí muž zprotivil, když se jí na druhé schůzce ptal, jaké sexuální polohy má ráda. Zažil jsem i jinou dámu, která na první schůzce sama od sebe na sebe sdělila, že před každým setkáním si pouští porno a masturbuje, aby pak nebyla tak nadržená. Může vyjít vztah, kdy ti dva se po dvou letech oťukávání vezmou za ruce, třetí rok si dají pusu a čtvrtý rok počnou, a mohou být spolu šťastni celý život. Stejně tak se může sejít pár, který hned na první schůzce skončí v posteli, vydrží jim vzájemná náklonnost a můžou být spolu šťastní celý život též. Všeobecná pravidla by jim prospět mohla a nemusela. Nevyzývám tímto k lehkovážnosti a apeluji na zdravý selský rozum. Určitá zdrženlivost, zvláště v počátcích, může spíše prospět. Někdo radí nemluvit o bývalých partnerech, jiným to vyhovuje, ten zas mluví jen o sobě, nebo o své minulosti, některá se z toho zhrozí a jiná napjatě poslouchá. Jestli bych měl doporučit nějaké pravidlo, tak činit to, co zúčastnění chtějí a cítí a to tak, aby tím neubližovali sobě ani protějšku v rámci úcty, respektu a tolerance, aby byl brán ohled na vzájemný prospěch. Co se dá očekávat, že muž bude aktivnější a žena bude dávat najevo přesah, však mohou být i obrácené role, a to ve všech směrech.

Očekávání. Hojně se vyskytující právě na seznamkách. Slyšel jsem o případu, kdy se dva mladí lidé měsíce potkávali v rámci společné party, a najednou poznali, že spolu mají být, což dříve ani jednoho z nich nenapadlo. Vytvořili pak šťastný pár. Patrně byli prosti očekávání. Na seznamkách je to většinou jinak. Jaký je rozdíl mezi očekáváním a čekáním. V očekávání je lpění na tom, jak to chci já, a lpění je jedovaté, kdežto u prostého čekání je dán zásadní prostor k tomu, že to může být i jinak.

Co s tím? Doporučuji meditaci a vyhledávat zkušenosti a přijmout i svá selhání, jsou skvělá šance k poučení a k odražení se dál. Důležité je nezahořknout, před čímž mě varoval kamarád ve chvíli, kdy jsem k tomu po mnohých nezdarech neměl daleko. Vzal jsem si to k srdci. Poznal jsem, že stejně bych zahořkl především sám na sebe, utloukán sám svými očekáváními, jaká která partnerka má být a jak se má chovat. A na seznamkách buďte obezřetní... nebývá tam tak častý výskyt přímého jednání, na jaké můžete být zvyklí z oblíbeného soukromí.

Každá dáma, se kterou jsem se setkal, mi byla šancí na další posun a pochopení, a že jsem se někdy nestačil divit. Však zármutek se mi časem začal proměňovat v úsměvný nadhled. Výsměch nedoporučuji, ale ani nezavrhuji. Je to lidská vlastnost. Zprvu jsem se oťukával s citovými upírkami, aniž bych je rozpoznal. Jak jsem postupně poznával a učil se, stoupala i úroveň dam, které mě kontaktovaly. Nejpřínosnější setkání byla většinou s těmi, které mě oslovily první. Jinak jsem měl dojem, že dámy, které jsem oslovil první já, jevily povětšinou známky nadřazenosti, jako by byly něčím víc... Ženy, které oslovily první mě, si spíše vážily kontaktu se mnou.

Důvody, proč se mnozí na seznamkách nemohou dlouho seznámit bývají, že jejich idol nesplňuje právě mohutná očekávání a je jiný než realita. Častý jev účastníků je neochota přizpůsobit svůj ideál realitě, a to třeba i tehdy, když si lidé voní a jsou si sympatičtí. Též často chybí tolerance, a zvláště v oblastech, v kterých dotyční sami hřeší. Zažil jsem paní, co zmínila netoleranci k flirtům, ač k nim sama sklouzávala, jiná zas požadovala vyřešenou minulost a přitom přetlaky ohledně bývalého zabraly většinu jejího projevu.

Jen těžko lze očekávat, že se mnou bude protějšek spokojený, když bych sám se sebou spokojený nebyl. A teď bych chtěl zmínit co považuji za neotevřené dveře třinácté komnaty, nejen na seznamkách. Je to nepřijetí sebe sama a následné promítání odmítnuté části na protějšek. Pokračováním může být boj, v podstatě se sebou sama, který často končí zavržením protějšku v nevědomé naději, že si s kopačkama odnese i mou odmítnutou část. Tedy kdo chce uspět v seznámení, měl by především přijmout sám sebe a to se vším všudy. Nebo alespoň přistoupit na přijetí všech vlastnosti světa na sebe sama. Je jedno jaké jsou, důležité je, v jaké míře a podobě kterou z nich a v jaký čas projevíme. Pak si můžeme vybrat, jací skutečně chceme být a jsme, protože poznáme svou celistvost.

Potom se naskýtá otázka, zda neúspěch v pokusu o vztah je skutečně nezdar nebo naopak vítězství. Doporučuji přístup přijmout svá selhání a zároveň se utěšit tím, že co ztratím, tak asi pro mne nemělo cenu nebo nebyl ten správný čas, abych to měl. Často se mi stávalo, že další nová dáma mi zastínila ty předchozí. Jak rostly moje zkušenosti, tak postupně úroveň žen, které stály o kontakt, stoupala. Když se ohlédnu zpátky, nelituji žádné ztráty v tomto směru.

A u těch, kterým seznámení vyjde rychle a jsou spokojení? Jsou takové menšinové případy. Též to ale může provázet zidealizování protějšku, kdy se neudělá krok přizpůsobení idolu realitě, ale raděj se realita nevidí skoro vůbec. Statistiky seznamek hovoří o počtu zúčastněných, však málokdy je uveden počet spokojených párů, které jsou spolu více jak rok. Je to víc jak pět procent přihlášených? No nevím. Značná část úspěchu je najít spokojenost už jako nespárovaný. To je potom velká šance potkat toho pravého partnera.

Vzpomínám si, když jsem se seznamováním začal. Bylo to v době, kdy jsem se rozešel se svou bývalou ženou. Šel jsem cestou, kdy jsem se nejdříve rozešel a pak začal hledat a navazovat nové partnerství. Mám ve vínku být zaměřený na jednu partnerku, a to pokud možno trvalou. Možná je to chyba. Však každý to může mít jinak a nemusí to být špatně. První dáma, s kterou jsem se přes seznamku setkal, odpověděla na můj dotaz, co od chlapa očekává a co si na něm cení, tak aby byl sám sebou. Vystihla to skvěle. V podstatě si u žen cením to stejné, přirozenou krásu, pro kterou žena nemusí přehnaně mnoho dělat, aby prostě krásná byla.

Nevadí mi, když žena o svůj vzhled zdravě pečuje, to k ní patří. Co se týká péče o vzhled, tak na druhou stranu oprávněně málokterá žena ocení do praxe realizované rčení, že správný chlap má smrdět tabákem, potem a vlastní močí. A ohledně jiskry, té mohou dosáhnout i zdánlivé ošklivky, aniž by musely na plastiku. Ať neháže flintu do žita nikdo, kdo se necítí krásou obdařen. Přes všechny pochyby a odrazy zrcadla či zlobivé ručičky na váze se vyplatí uchovat si víru, že se objeví ten pravý partner s opravdovým zájmem. Před zahořknutím jsem tu ale už varoval. Navíc, někdy život spojí lidi, že se druzí nestačí divit, jak k tomu mohlo dojít, a ví to třeba jen oni dva.

O tom, jak se mi dařilo ve snaze o vztah, se podrobněji rozepíši v dalším článku.

Kapitola II.

ČLÁNEK 2. - SETKÁNÍ

Nejprve se rozcházím a potom se znovu páruji, však první dáma, za kterou jsem jel, to bylo ještě v době, kdy jsem byl ve svazku se svou bývalou ženou. I když už jen formálním. Chvíli před tím jsme se rozešli, mně to bylo líto a tak jsem navrhl, ať to ještě zkusíme. Však klapalo to stále méně, spíše dozvuky klapotu se vytrácely kdesi v minulosti. Ale nejel jsem za onou dámou vyloženě se záměrem spárovat se. Jel jsem za možnou kamarádkou, z které třeba časem může být víc. Stanovil jsem si hranici kamarádství a té jsem se držel. Možná to bude vypadat, že tu vedu dialog... tím, jak se snažím psát tento článek o ženách, s kterými jsem se seznamoval.

Ano, vedu. Zrovna teď to může vypadat tak, že se snažím obhájit před nějakou výčitkou, že jsem se poohlížel jinde, když jsem ještě spárován byl. Je to jako když dlouho jíte jídlo, které je bez chuti, neosvěží vás a ještě vám může škodit, je na čase popřemýšlet o změně jídelníčku. Možná to vypadá, že se tu obhajuji, navíc v něčem, co množství lidí ani neřeší... mnozí mají partnery a vesele si rozjíždějí hojná souběžná partnerství. A najde li se moralizátor, kdo to bude chtít vyčítat, už jen proto že se vyčítáním živí a potřebuje si najít někoho, kdo se cítí vinen, bez ohledu na to zda oprávněně či ne, půjde nejspíše po mne, když uvidí můj projev, který si vysvětlí jako nejistotu. A nad těmi jistě se prezentujícími multivztahovníky se ani nepozastaví. Tehdy, však jen tehdy jsem z toho v nejistotě byl. Dnes by mne spíše mohlo mrzet, že jsem si nedovolil víc. Mé dnes již rozvedené manželství pro mne bylo za poslední léta ztrátové, což jsem si ale hlouběji uvědomil až po svém odchodu, kdy jsem viděl, že je mi lépe samotnému. Z lásky je oboustranný prospěch. Když to tak není, je to falešný.

Žínka esoterička

První žena, za kterou jsem přijel, se mi na první pohled při osobním setkání docela líbila. Byla trošku alternativně laděná a měla šmrnc. Hovořila o své lásce k lesu a k přírodě, o svém synu. Celkem brzo mě začala objímat. To jsem zprvu vítal, ale velmi rychle jsem si objetí přestával užívat. Měl jsem vjemy, jako by se ta paní při objetí dostávala do podivného transu a chvílemi mě tiskla tak pevně, že jsem se dusil. Jak mi s ní bylo zprvu hezky, po těchto zkušenostech přestalo. Vážněji jsem začal pochybovat ještě ten večer, kdy mě nabádala, ať stromu dám všechnu lásku co mám ke své dceři, že mi to příroda vrátí. Nedokázal jsem jí v tu chvíli odpovědět, však celkem rychle jsem si udělal jasno v tom, že láska, kterou mám ke své dceři, je pro mou dceru. A vůči té dámě, budu jí říkat třeba Žínka, jsem byl o to více obezřetnější.

Žínka zmínila, že jí provází nějaký duch, který jí radí co má dělat, a že když ho poslouchá, je to dobrý. Potom mi celkem často vyprávěla o tom, jak se jí o mně zdál nějaký sen, který byl alarmující, a snažila se mě varovat před nějakou hrozbou. V podstatě mě strašila. Nabídl jsem jí nějaké odborníky v této oblasti, kteří by ji mohli pomoct od toho ducha a od útrap, které jí v dětství způsobil otec. Však nechtěla. Zdálo se, že to v čem žije, že jí vyhovuje a že se necítí na změnu. Respektoval jsem to, však neměl jsem s ní důvod směřovat někam dál než ke kamarádství. Po čase vycítila, že se stahuji a držím si odstup, a začala být nepříjemná, šťouravá a rýpavá. Tedy jsem s ní postupně kontakt utínal. Však za mnohé jí děkuji, mám důvod být vděčný. Byla u startu mé sebeléčící cesty, co se žen a lásky týče.

Ještě v době, kdy jsme si s Žínkou řekli, že jsme jen kamarádi a občas jsme si volali, mě zaujala Žínčina prapodivná reakce... Bylo to už po mém definitivním rozchodu s bývalkou, však věděl jsem, že Žínku za partnerku nechci. Zeptala se mě tehdy, jak to mezi mnou a tenkrát ještě manželkou vypadá. Bez emocí jsem jí řekl, že jsme se rozešli. Načež se Žínka začala projevovat velmi zmateně, říkala něco ve smyslu že od toho dává ruce pryč, omluvila se a položila telefon. Tak jsem pokrčil rameny a nevěnoval tomu dále pozornost. Načež mi druhý den od Žínky přišla zpráva, ať omluvím její blbé chování, že jeden její kamarád se kvůli ní rozešel se ženou, Žínka mu takto cukla a on se ke své ženě vrátil. Neodhadla, že já se s bývalkou nerozešel kvůli ní ani kvůli jiné konkrétní ženě, kterou bych v té době mohl mít. Nicméně mi to napovědělo, že paní Žínka by mě v případném vztahu strašila a ve chvíli, kdy by se jí podařilo mě vylekat, tak by mohla zkoušet své prapodivné cuky a to třeba i tehdy, když bych potřeboval pohladit nebo nedusivě obejmout. Měl jsem už v tu chvíli jasno, že víc než kamarádství z toho nebude, a tato událost mě v tom jen utvrdila. Však jinak Žínka byla celkem milá a vzpomínám si, jak se mi líbila její odpověď na otázku, co od mužů očekává. Odpověděla, že hlavně aby byl muž sám sebou. Jak moc Žínku zajímal mužův příjem jsem už nepátral. To mě alarmovalo až u další seznamkové dámy. Měla ráda tanec, budu jí říkat třeba Tanečnice.

Tanečnice afromilná

Při prvním setkání s touto dámou jsem vnímal příjemný náboj. Vydržel však jen po to první setkání a už se mi jej nepodařilo obnovit v žádném pozdějším shledání s ní. Vzpomínám, jak si Tanečnice posteskla, že ze seznamky chodí samí debilové. No chvíli jsem nevěděl, do které kategorie mě řadí, však hodlala se scházet dále... Tak jsem si říkal, že třeba mě má za něco víc, než za debila. To jsem se ještě značně hodnotil očima druhých. Druhý den mi od Tanečnice přišla esemeska, která byla vyzývající, ať ohodnotím setkání... Vycítil jsem z ní, že si přeje být oceněna. Sám bych se toho nedožadoval, pokud bych o protějšek neměl zájem, tak jsem si to mylně vyložil, jako že o mne zájem má. Ještě jsem si neuvědomoval důvod, proč se dále nescházet a nepokoušet o vztah, naznačil jsem tedy svůj zájem. Ona na to reagovala nějak že by taky potřebovala, aby ten zájem měla, aby jí též zasáhl šíp. Mně šíp zasáhl, ale černý. Zdálo se mi o něm. Už tehdy jsem se na ní měl vykašlat, však nedalo mi to. Dlouho jsem hledal světlo ve tmě a nepouštělo mě to ani v tomto případě. Dnes už bych to neudělal. Tanečnice měla zájem se scházet dále a já tehdy ještě nechápal proč a vysvětloval jsem si to zájmem o mne. Naivka jeden.

Tanečnice měla ráda tanec a Afriku. Všiml jsem si, že jakmile potkala nějakého známého černocha, neváhala se s ním opusinkovat. Mně pusu nikdy nedala, i když jsem za ní první schůzky vše platil. Načež mi asi na čtvrté schůzce řekla, že to se mnou necítí fyzicky. Dobrá, řekl jsem, můžeme se dál scházet jako kamarádi, ale budem si každý platit to svoje, s tím, že někdy se můžem na střídačku pozvat.