swingeři.cz

a také
gangbang, bukkake a jiné adrenalinové činnosti

Lenka Macháčková

Informace pro uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2016

© Lenka Macháčková

Cover © Lenka Macháčková

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-014-1 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-015-8 (mobi verze)

Poděkování

Vždyť vy už víte… děkuji vám všem a z celého srdce vám přeji mnoho a mnoho nezapomenutelných společných zážitků…

Věnování

Kdybych měla jmenovat všechny ty, komu bych tento zpustlý brak ráda věnovala, byli bychom tu do zítřka. Takže ji prostě věnuji všem, kdo se nestydí nosit na hlavě lavór. A kdybyste mému rozhodnutí z nějakého nepochopitelného důvodu moc nerozuměli, nezoufejte, lavór spolu probereme v poslední kapitole… společně s paní Suchánkovou.

Varování

Tato kniha je, stejně jako ta první, od začátku až do konce o sexu. Přes to, že je možné, že někteří z vás jste již předchozí část četli, tudíž že jste s výstražným upozorněním náležitě seznámeni, pro jistotu to sem vrznu taky, abych připomněla, kdo by ji eventuelně mohl, a kdo v žádném případě neměl číst. Berte to jako mou obranu proti názorům těch z vás, kdo si ji opět přečtou omylem, a mohli by mě nařknout, že jsem ještě hnusnější než minule… těch, kteří toho mají hodně na srdci, ale bohužel málo natrénováno.

Kniha je určena

Především všem swingerům v jakémkoli stupni vývoje.

Dále pak lidem

– majícím kladný vztah k sexu

– majícím určité povědomí o sexu skupinovém

– neodsuzujícím ty jedince, kteří to dělají jinak než oni, a mají z toho, prokristapána, ještě radost

– nehroutícím se při představě ztopořeného penisu v obklíčení několika nahých žen

To tedy znamená všem požitkářům, fajnšmekrům a milovníkům života se vším všudy.

Knihu ať v žádném případě neotvírají

Nedospělí jedinci a adolescenti, tudíž všichni, kteří fyzicky a duševně nedosáhli věkové hranice osmnácti let.

Ti, kteří se domnívají, že „swingers“ je jazzový styl hudby a „koitus“ exotický pokrm.

Puritáni pobuřující se nad tímto druhem činnosti a domnívající se, že se to dělá pouze před spaním, a to potmě a potichu.

Pokrytci, neurotici, cholerici a asociálové mající sklon k odsuzování žen milujících sex (prozatím jsem se nesetkala s nikým, kdo by za to odsuzoval muže).

Šílení kritici nacházející na všem jen to špatné, nesprávné a nepochopitelné a mající potřebu sdělovat těm, kdo na tom nic blbýho nevidí, že jsou mentálně zaostalí.

Lidé považující slova jako soulož, orgasmus, penis, ejakulát, bradavka a vlhká dírka za sprostá a nevhodná k použití v přímé řeči.

SWINGEŘI.CZ

a také

gangbang, bukkake a jiné adrenalinové činnosti

Lenka Macháčková

Proč bychom se netěšili

Mí milí swingeři,

sáhli jste po dalších Swingerech, knize ze žánru pokleslá literatura, což znamená, že předešlé dvě části už máte prostudované, víte, co swingers obnáší a co na vás čeká, když se rozhodnete, že čapnete svého partnera a vrhnete se do víru rozmařilého života. Víte, že skupinový sex mezi páry stálých partnerů je jakýmsi jiným rozměrem tělesných požitků, jelikož jste se ocitli mezi fajnšmekry, nikoli mezi nešťastníky, co si večer nemají s kým vrznout, a v neposlední řadě již víte, čeho se máte na svých cestách za dobrodružstvím raději vyvarovat. A nakonec to nejdůležitější… víte, že pokud se svým partnerem prožíváte harmonický a idylický vztah a jste párek, který se v principu na všem shodne, prožíváte opravdové životní štěstí, a pokud je pohled na swingerování vaším sporným bodem, to znamená, máte-li na tuto činnost rozdílný názor, nemá cenu to lámat přes koleno, a nejlepší je prostě se na to vybodnout (myslím pochopitelně na swingerování), jelikož v podstatě o nic tak zásadního nepřicházíte, zatímco kdybyste kvůli tomu měli přijít o svou spřízněnou duši, zásadní by to bylo zcela určitě.

Tak, a co na vás čeká tentokrát? Nyní se už nebudeme zdržovat začátečnickými obavami, žaludečními neurózami ani mylnými představami, ale protože jsme nízkorozpočtovka, skočíme do toho rovnýma nohama a rozebereme, co se vlastně na takové swingers párty děje.

Takže se do toho pustíme… a nebudeme se červenat, stydět či trpět výčitkami svědomí, protože nebudeme dělat nic špatného, ohavného a ani nenormálního. Budeme si jen tak povídat o sexu a jeho podobách, o tom, co máme rádi… a o tom, co bychom mohli mít rádi, kdybychom si to nějak nenápadně vyzkoušeli a zjistili co a jak. A proč ne. Sex je pro veškeré živé tvory naprosto přirozený. Každý moc dobře ví, jak nejlépe a kam nejpohodlněji zaparkovat samcovo nabušeného poršáka, a že je nanejvýš vhodné pamatovat na pravidelné přezouvání gum. Prostě to děláme všichni… a všichni víme jak na to, jelikož nám základní systém obsluhy a manipulace s poršáky dala matka příroda do vínku našich přirozených potřeb. A co víc, my, lidé, od ní máme jako bonus tu skvělou vlastnost, že nás to děsně baví.

Ano… sex je jedna z mála věcí, která způsobuje dobrou náladu a vykouzlí úsměv na líci, a to i v případě, potkáte-li ráno hned mezi dveřmi šmejdící sousedku, lepící na domovní schránky a přilehlé okolí samolepku dvoumetrového žraloka požírajícího bagetu obloženou hlávkovým salátem, a zajímající se, zdali jí na tu nádheru v rámci občanské a domovní sounáležitosti přispějete dvě stě čtyřicet sedm KáČé.

Někde jsem četla, že když dávní badatelé a cestovatelé po zákoutích neprozkoumaných částí rovníkové Afriky narazili na řeku Kongo, jež rozděluje místní přírodní krásy na dvě různá prostředí, na jednom jejím břehu objevili nepříjemně agresivní a nervozitu vykazující šimpanze, zatímco na břehu druhém narazili na podivné, nezvykle přátelské chlupaté skřítky. Postupem času a vlivem získání nových poznatků o zemské fauně se přišlo na to, že tito piditvorové nejsou skřítci, nýbrž Bonobo, druh rodu šimpanzů, jejichž vzhled značně ovlivnilo působení odlišných přírodních faktorů. Ale co je nejzajímavější, vypozorovalo se, a posléze vydedukovalo, že jejich mírumilovnost a naprostou absenci jakýchkoli lidoopích neurotických projevů zapříčinil jejich životní postoj a zalíbení v tělesné činnosti navozující pocit štěstí, spokojenosti a všeobecné psychické vyrovnanosti. A co že to ti opičáci dělali? Na rozdíl od svých výbojných sousedů, známých jako Šimpanzi učenliví, souložili o sto šest. Myslím si, že toto je příklad mluvící za vše, a potvrzuje domněnku o přínosnosti sexu, co se nastolení radostné životní atmosféry týče. A co z toho plyne? Není šimpanz jako šimpanz, a ač je učenlivý sebevíc, to, že umí falzifikovat Rembrandta, mu evidentně náladu nezlepší.

Jelikož mám za to, že swingeři se, co se druhu týče, řadí do stejné skupiny jako rovníkoví skřítci, můžeme se s klidným svědomím vrátit k našemu tématu, tedy k propírání sexu.

No, s klidným svědomím… někdy, přiznám se, si tím, zdali je vhodné psát o takových věcech, nejsem až tak jistá. Bylo mi totiž naznačeno, že jednostranné užití tematického prvku sexu je oplzlá pornografie… no fuj! Ale na druhou stranu si říkám… když mluvím o hokeji, znamená to, že je to hokej? Když mluvím o vaření, znamená to, že vařím? A když mluvím o penisu, že je to pornografie? Asi jo… ale spíš si myslím, že nejvíc záleží na tom, jak se to podá a jak se k tomu kdo postaví. Vezměte si třeba takové slovo „genitálie“ (tedy pokud slovo genitálie už není ta pornografie). Můžeme je nazvat „přirození“ od slova přirozený, nebo „ohanbí“ od slova hanba. Význam shodný, pojetí a přístup naprosto odlišný. Tak schválně, kdybych čistě teoreticky napsala knihu Swingeři a podepsala se zapálený cz.swinger, co by na to asi odpovědní zástupci ochrany neposkvrněnosti veřejného mínění řekli? A kdybych se, opět čistě teoreticky, aniž bych změnila jakékoli slovo jakékoli kapitoly, a dokonce aniž bych změnila název, vydávala za sexkoučku doktorku Rosalii Sipek z Ohia, anotaci pojala ve vědeckém duchu a publikaci zařadila do kategorie naučná literatura, schválně, jestli by dílo někdo označil za vulgární pornografii.

Takže na to asi dlabeme, na nějaká ohanbí se vykašleme a podíváme se na ta naše přirození. Nebojte, nechci vás o čemkoli poučovat, to vůbec ne, ale myslím si, že určité věci byste vědět měli, minimálně proto, abyste nedopadli jako jistá Američanka, která zažalovala výrobce antikoncepčního gelu, jelikož prý vůbec, ale vůbec neúčinkuje, důkazem čehož je její těhotenství. Soud vyhrála i přes to, že se ukázalo, že si onen gel, místo na určité partie svého těla, mazala na toustový chléb, což nezodpovědný výrobce opomněl v návodu na použití zmínit.

Takže… sex provozuje každý z nás již od doby, kdy zjistil, že je to velice příjemná, povznášející, uspokojující a relaxační činnost, uvádějící nás do stavu takového nějakého celkového uvolnění, nebo čeho. A když jsme si v rámci relaxace našli partnera, co se nezdráhá vyzkoušet si na cestě za poznáním kdeco a se kterým jsme se mohli pustit do průzkumu tělesného uspokojování ruku v ruce, to se pak přišlo na tajemných, úžasných a adrenalinových metod… A tím jsme se dostali k bodu číslo jedna, tedy k sexuálnímu partnerovi.

Na světě je krásně… existuje tu totiž něco, co bych nevyměnila, ani kdyby mi nabízeli modré z nebe a malinový dort. Je to láska, porozumění, důvěra, harmonické soužití a duševní splynutí s osobou, kterou jsem úplnou náhodou potkala jednoho chladného listopadového večera na Můstku. Přes to, že se to příčilo veškerým mým zásadám, skončila jsem ještě téhož dne v jeho posteli… a jsem tam s ním dodnes, vyvádíme v ní psí kusy a oba nás to děsně baví. Nemůžu si pomoct, ale mám za to, že na stabilitě jakéhokoli partnerství má nemalý podíl právě souznění sexuální. A to je přímo úměrné naší schopnosti používat takové nenápadné a zdánlivě bezvýznamné nicotnosti… slova. Totiž… když už jsme byli vybaveni uměním řeči, měli bychom o tom umět i mluvit. Myslím o sexu. Dokonce si myslím, že probírání sexu by se mělo řadit někam na horní příčky žebříčku domácích debat, někam mezi „k tý krkovičce nedělej salát, ale bramborový knedlíky“ a „budeme se dívat na zprávy, ty Simpsonovi vypínám“. Hovory na toto téma je dobré zařadit hned v počátku vztahu. A to ze dvou důvodů…

1. časem vám to přijde úplně normální

2. pokud to na partnera z ničeho nic vybalíte po deseti letech, nabude dojmu, že jste se buď zbláznil, nebo že tím maskujete něco, o čem by neměl vědět

Přes to, že úplně první věta, kterou mi kdo na téma soulož řekl, byla „Jóóó Jíťa, to byl vždycky koncert pro tři díry a dvě ruce…“ (jen pro pořádek podotýkám, že já se Jíťa nejmenuju ani náhodou) a přes to, že se má tehdejší reakce pravděpodobně nedala přirovnat k zajímavé výměně informací, dnes si o sexu povídám mnohem raději a vášnivěji než o knedlíkách. Není na tom vůbec nic složitého. Prostě se přenesete přes to, že když vyslovíte slova jako tři díry, penis, bradavka, klitoris, žalud, prdelka, pouta, kolík či šukat, že budete za chlípníka s podezřelými úmysly. Mluvit o sexu se svým partnerem je nejen zábavné, ale i velice přínosné a inspirativní.

Ano… inspirativní. Ale kde tu inspiraci pořád brát? Přiznám se, že se občas neovládnu a mrknu se, co je nového ve světě stimulačních, orálních, koitálních a postkoitálních informací, jako že bych se mohla přiučit něčemu neznámému, zajímavému či nově objevenému, což není nikdy ke škodě. Mám na mysli například deset způsobů, jak uspokojit ženu na vzdálenost čtyř metrů, či jedenáct erotogenních bodů mužského těla aktivované lehkými poklepy pečeného husího stehna, což jak jistě uznáte, jsou informace k nezaplacení.

No, a tuhle jsem se „přiučila“, že žena nemá některé věci v žádném případě sdělovat svému partnerovi, ale má se raději svěřit své přítelkyni. Šlo o její sexuální sny a tak podobně. Milé dámy, doufám, že si tento blábol některá z vás nevzala k srdci a neběžela se svěřit osobě, kterou považuje za svou nejlepší kamarádku. Nejenže byste se tím ochudila o sexuální dobrodružství, které by vás dozajista neminulo, kdybyste se svěřila svému drahému, ale ještě ke všemu byste v očích oné kamarádky byla za krávu, a to i v případě, že by měla sny naprosto shodné s těmi vašimi. Mám pro vás informaci, která, ač se zdá absurdní, je holým faktem. Žena s ženou nemohou být kamarádky, mohou se tak pouze tvářit. Když vám kamarádka sdělí, že ta sukně, ve které jste dnes přišla, je naprosto úžasná a že vám ohromně sluší, neváhejte, a s okamžitou platností ji vyřaďte ze svého šatníku. Je hrozná a dělá vám obří zadek. Pokud by vám opravdu slušela, kamarádka by neřekla ani slovo a po celý den by na vás velice zvláštním způsobem zírala. K utvrzení toho, že v oné sukni vypadáte skvěle, by vám měla stačit skutečnost, že si během několika příštích dní pořídí sukni velice podobnou té vaší. Takže nevidím jediný důvod, proč byste se neměla raději svěřit někomu, komu opravdu záleží na tom, jestli vám to sluší, nebo ne. Mám tím pochopitelně na mysli vašeho partnera, jelikož vaším nejlepším přítelem by měl být on. A aby mohl být i vaším nejlepším milencem, je nezbytně nutné, aby to byl on, komu se se svými sny, představami a choutkami svěřujete. Neznám jedinou praktiku, pro jejíž zavedení do stávajícího domácího repertoáru by muž nebyl ochoten obětovat i něco tak lákavého, jako je odpolední fotbálek s členy týmu místní pouliční reprezentace. Zkuste to, a uvidíte, že mám pravdu. Tedy pokud nemáte v plánu, aby se oním nejlepším milencem stala vaše nejlepší přítelkyně. S tím jsem tak nějak nepočítala, to je fakt.

A co z toho plyne? Neberte až tak vážně všechno, co se vám kdosi z důvodu čistě materiálního či za účelem zaplnění nedělního sloupku snaží vnutit… tuhle jsem například četla názor odborníků placených jistou firmou vyrábějící celosvětově oblíbenou tmavohnědou bublinkovou limonádu, že konzumace cukrů není v žádném případě příčinou obezity.

Takže tu máme partnera, zajímavý nápad a možnost ještě zajímavější debaty… no jo, ale ono se to lehko řekne, mluvte o tom. Totiž… může se stát, že vás přepadnou jakési vnitřní obavy, že váš momentální sexuální plán, nečekaný geniální sen či lákavá představa nejsou až tak zcela běžnými věcmi, a tudíž všeobecně považovanými za normální. Ale ubezpečuji vás, že obavy mít opravdu nemusíte. Jednak se doposud nikomu nepodařilo identifikovat, co v sexu normální je, a co již není, a potom… pokud s vámi žije, měl by vědět všechno. Takže až budete mít nějaký zajímavý sexuální nápad či vnuknutí, že by mohlo být docela fajn, kdybyste si při tom svého druha obmotali průtažnou fólií, prostě to na něj při nějaké vhodné příležitosti vybalte, a to tak, že čím dřív, tím líp. Dokonce si myslím, že pokud se mu se svými netradičními nápady nesvěříte hned, naprosto jasně a srozumitelně, mohlo by to vést k pozdějším komplikacím vztahu, to znamená, že když se to proflákne (a jakože vás zcela jistě jednoho krásného dne načapá s rozkrokem přifóliovaným k naolejované erotické pomůcce), „normální“ partner vás dost dobře nepochopí, celou záležitost bude značně bagatelizovat, a je možné, že se bude projevovat poněkud hystericky. A o to nám nejde. Jde nám o to, abychom se s někým, koho milujeme, milovali tak, abychom se při tom nedomnívali, že o něco přicházíme.

Takže pokud máte doma týpka, který je pro každou srandu, ale přesto s vámi večer co večer usedá do květovaného ušáku a sleduje dokumentární pořady o ručním tkaní tapisérií technikou útkového rypsu, pokud máte jen náznak podezření, že nějaké tapisérie jsou mu volně u zadku, zatímco vás by tam měl moc rád natěsno, neváhejte a pusťte se do toho, jelikož debata o zadcích se nakonec může ukázat jednodušší, než se zdá… no, než útkový ryps určitě….

Jsi pěkný čuně, miláčku!

Leží na posteli, pohled upřený někam ke stropu a vypadá to, že přemýšlí… úplně mě to svádí něco mu provést…

„Vstávej, musíme jít,“ skáču mu na břicho.

„Uh… a kam?“

„Na pláž.“

„A co tam budeme dělat?“

„No opalovat se,“ kroutím na něj očima.

„Já se opalovat nechci.“

„Ale chceš. Pojď, musím si opálit zadek.“

Pod tíhou argumentu se zvedá a během chvilky je připraven jít se mnou trpět na sluníčko a vystrkovat na něj zadek. Sedá si na gauč a se zájmem pozoruje, jak postupně měním plavky s kanýrky za plavky s puntíčky, sandály za žabky, kšiltovku za klobouček, plavky s puntíčky za plavky s kanýrky, sukýnku za kraťásky, velkou tašku za obří tašku... tak, jsem hotova, můžeme jít.

Ukořisťujeme flek těsně u břehu... nějakým zázrakem ho nikdo neobsadil… anebo ho právě někdo opustil. Rozkládáme deku a leháme si… on na záda a já na břicho, abych si opálila ten zadek.

„Baví tě to?“ ptám se ho po pěti minutách.

„Ne. A tebe?“

„Taky ne.“

„Nejdem do vody?“

„Jasně.“

Vstáváme a jdeme se koupat. Moře je úžasné… jako kafe po turecku, jako slepičí polívka po flámu, jako sex po ránu… prostě úžasné… a jen co mi dosahuje kousek nad kolena, pokládám se břichem na jeho hladinu a zúročuju svou dovednost z mládí… ovládám totiž styl plavby akvabel. Vznáším se na vodě, plavu sem a tam, vyfukuju bublinky a hraju si, jako že jsem delfín. Méďa stojí kousek ode mne, vlnky mu šplouchají o horní část stehen, a kdykoli se nějaká z nich dotkne jeho pindíka, srandovně povyskočí, přikrčí ruce a přitiskne si je k hrudníku. A hele… už na to asi jde… už se chystá… namáčí si dlaně a poplácává se jimi na prsou. Je úžasně roztomilý, čudlík. Úplně mě to rozněžňuje… co kdybych mu něco… nenápadně ho obeplouvám… připlouvám, připlouvám… pomalu se přibližuju… a raf!... kousnu ho do pindi.

„Jáááu,“ vykřikne a uskakuje vzad.

Jsem okamžitě připravená k dalšímu útoku, ale obrací se ke mně zády a legračně předkloněný si ho přede mnou chrání. Pohotově měním strategii, stahuju mu plavky a zakusuju se do jeho vystrčeného zadku. Prudce se otáčí, bere mě za boky, zvedá z vody a odhazuje dva metry od sebe. Jen co se vynořím nad hladinu, znovu mě čapne a odhazuje… a zase… a zase. Nadšením se tetelí a směje se od ucha k uchu… děsná sranda. Plácám sebou o hladinu, potápím se, lapám po dechu, vřískám a kdykoli jsem schopná udržet pár sekund hlavu nad vodou, nadávám a vztekám se… marně… vyhrožuju a slibuju pomstu… ale ještě marněji. Zběsile šmátrám nohama a hledám pevné dno, abych se mohla postavit a vyřídit si to s ním…

„Au! Na něco jsem šlápla.“

„Ukaž,“ vytahuje mi nohu z vody a zvedá ji chodidlem vzhůru, aby se mohl pustit do průzkumu z blízka. Trochu ale zapomíná, že jsem po prsa ve vodě a že měřím o půl metru míň než on, takže zatímco on mě zachraňuje, já ztrácím rovnováhu a kácím se zpátky pod hladinu. Okamžitě mění taktiku a místo pouhé mé nohy mě vytahuje z vody celou, vynáší na břeh a pokládá na naši deku.

„Ty jsi můj Tarzan, viď…?“

„No… tak ukaž…“

„Tady… palec je na maděru… koukej…“

„Nojo… šlápla jsi na ježka.“

„Na ježka? Tak to nebyla krakatice?“

„To musí ven. Budeme operovat.“

Miluje, když mě může operovat. Kdykoli si někam zapíchnu třísku, trn, kaktusovou jehličku nebo šroubovák, neváhá ani minutu, všeho nechá a jde mi na pomoc. Jako třeba tuhle. Když jsem si chtěla natřít skříňku na bílo a snažila jsem se vypáčit víčko z plechovky pomocí čerstvě nabroušeného dlátka, ošetřil mi třícentimetrovou díru nad palcem levé ruky tak bravurně, že mi pan doktor na pohotovosti řekl, že mi s tím nic dělat nebude, protože by to lépe stejně nezvládl…. ale jestli prý chci, opíchá mě, a udělá mi to.

Po půlhodinové operaci palce si leháme… opět on na záda a já na břicho, abych si opálila zadek.

„Baví tě to?“ ptám se po pěti minutách.

„Ne, a tebe?“

„Taky ne.“

„Nejdem na pivo?“

„Jasně.“

Vstáváme a jdeme na pivo. Tarzan si přes plavky obléká košili a já malinkaté kraťásky, a vyrážíme hledat nějakou pěknou, útulnou a stinnou hospůdku… a hele, co je to támhle?… není to?... no je to!… dřevěná omšelá bouda se zastřešenou zahrádkou, za barem stojí vousatý potetovaný týpek, holou hlavu má omotanou černým šátkem s lebkama, na nose mu sedí sluneční brejle a s džínsů mu kouká chlupaté břicho orámované koženýma kšandama. Stojí opřený jedním loktem o barový pult a z reproduktorů za ním na nás huláká Zz top. Prostě boží…! Jo, tak tady jsme správně. Sedáme si do první řady stolů, hned vedle promenády… to abychom měli dobrý výhled na buchty. Je jich tady mraky… a fakt pěkný. Nemůžu si pomoct, ale na pobytu u vody jsou nejlepší holky v plavkách. To si prostě sednete do stínu, dáte si nohy na stůl, něco pěnivého do půllitru, něco dýmavého mezi ukazováček a prostředníček, něco studeného na hlavu a pozorujete, jak je na světě krásně… moc krásně.

„Dáš si ještě jedno?“ dopíjí svůj půllitr a zvedá ruku na bouráka za barem.

„Jasně… ještě jedno.“

„To už bude třetí… víš o tom?“

„Vím… proč?“

„Zejtra ti bude blbě.“

„Nebude… per to do mě, zlato.“

Ne, špatně mi nebude… a proč taky? Po zbytek dovolené budu jen sedět a ležet a pít a píchat, a z toho mi špatně nebývá. Ano, koupat se už nechci a opalovat zadek taky ne.

Sedím ve stínu vinné révy, popíjím s děsně sexy chlapem a je mi blaze. Horké slunce, alkohol a sex… nádherná dovolená. Sexouš sedí naproti mě, vítr si mu pohrává s vlasy, modré nebe se odráží v jeho ještě modřejších očích, pod košilí se mu dme namakaná, opálená hruď… a na mě přichází nutkání ošukat ho. Zvedám se a sedám si vedle něj. Tulím se mu do náruče, nosem se otírám o jeho pichlavou bradu, ožužlávám mu ušní lalůček a nenápadně šmátrám pod stolem a hledám jeho stehno. Prsty se prodírám mezi zlatými chloupky a plížím se nohavicí výš… a výš… staví se chodidlem na špičku a uvolňuje mi cestu… a výš… a hele… nabírám ho do dlaně, pomačkávám si ho… pak kulky… nejdřív jednu, pak druhou… pak obě… pak se vracím nahoru… juj, tak tohle už do dlaně nenaberu…

„Jsi pěkný čuně, miláčku,“ zvedám hlavu a šeptám mu do rtů.

„Já? Ty jsi čuně…“

Rukou mi sjíždí po zádech, zavrtává se pod pásek kalhot… pod plavky… mezi půlky a… ou, no páni… nachází, co hledal a vsouvá tam své dva prsty… a já se ho prostě musím zeptat...

„Jaký to bylo, když jsi to dělal poprvé?“

„S tebou?“

„Ne… vůbec.“

„Rychlý.“

„A šlo vám to?“

„Mě jde vždycky všechno… znáš mě.“

„No to je mi jasný… ale co ona?“

„Šikovná…“

„Fakt? A která to byla? Znám jí?“

„Ne, neznáš. Byla o sedm let starší…“

„Takže se vyznala, holka.“

„To jo. Doma jsem řekl, že jedeme na brambory a celej tejden jsem bydlel u ní.“

„Celej teden… o sedm let starší… hmmm… tak to jsi ho musel mít rozloženýho na součástky, viď?“

„V sedmnácti? To jsem byl nejmíň krajským přeborníkem… prý na součástky… fmmm. A co ty? Jaký to bylo?“
„Poprvé?“

„Hm.“

„Nevim, jestli se to dá počítat jako poprvé, ale úplně poprvé jsem mu ho vykouřila. Chtěl na to vlítnout… tak jsem se mu zavrtala nosem do kalhot, rozepnula zip a… představ si, že jsem do tý doby ani nevěděla, jak vypadá.“

„Fakt?“

„No. Myslela jsem si, že bude děsnej a bála jsem se na něj podívat… ale on byl krásnej… tak měkoučkej, růžovej, voňavej… a chtěl se pomazlit. Tak jsem to udělala. No… a první šoustání… tééda… víš, že si to nepamatuju? Takže asi normálka… jinak by mi něco uvízlo. Ale na první orgasmus si pamatuju naprosto přesně. Bylo to na sedačce v obýváku… měli jsme jí rozloženou… já jsem měla angínu a on nešel do školy… no, byla jsem z toho úplně vedle… vůbec jsem to nečekala… nemyslela jsem si, že šoustání může být ještě lepší než předtím…

„A pak jsi ho měla pokaždý?“

„Ne. Pak až s tebou… zato pokaždý… znáš se…“

„Jo. Ještě dneska bych strhal všechny rekordy… a vždycky…“

„Jasně, brouku… vždycky.“

„A nejlíp.“

„Pochopitelně. Hele… ta je, co?“ pohazuju hlavou na kolemjdoucí zrzku.

„Kdo?“

„Támhleta.“

„Která?“

„Ta, co po tobě kouká… ta zrzavá.“

„Jo… vošukat by se dala.“

„To teda jo...“

Otáčí hlavu, chytá mě za bradu a zvedá můj obličej proti tomu svému.

„Ty bys jí chtěla?“

„Asi.“

Ježiši, co jsem to řekla? Zřejmě začíná působit to horko… a alkohol.

„Chtěla by ses s ní pomilovat?“

„Ne… chtěla bych se s tebou a s ní pomilovat.“

Jasně, to bude ten alkohol… a horko.

Na okamžik se odmlčí, pak pouští mou bradu a nepatrně se nadzvedne.

„Tak já ti jí přivedu.“

„Neblázni, nech toho.“

Chytám ho za ruku… je to cvok a je schopný opravdu to udělat.

„Ne, vážně, jdu pro ni.“

„Počkej, nechoď… jdu tam já.“

Zvedám se a odcházím… ježiši, nejsem já magor? Jo, jsem, a pořádnej… a potřebuju odbornou pomoc. Prý „jdu tam já“… to jsem určitě nemyslela vážně. To ze mě mluvil úpal. Jasně, úpal. Nabírám směr dvorek a boudička s obrázkem dámy v plesových šatech… určitě je to jen úpal… za pár dní budu zase v pořádku. Zacházím za roh, otáčím se a vystrkuju hlavu zpoza vinné révy… doufám, že nešel za mnou… ne, tak sedí, dobrý, můžu jít čůrat. Ale ta zrzavá… ta byla!

„Tak říkala, že spěchá… představ si to.“

„Smůla…,“ zubí se od ucha k uchu, naklání se k mé židli, posunuje ji mezi svá kolena a dlaní dvakrát poklepne na její sedák. Poslušně si sedám, setřásám z nohou boty a zvedám chodidla do jeho klína.

„Tak povídej, ty zvíře.“

„Co chceš, abych povídala?“

„Povídej mi něco o sobě. Něco, co ještě nevím.“

„Tak třebááá... jsem skoro vítěz okresního kola matematické olympiády, mám kurz psaní všemi deseti a umím roubovat angrešt. Co chceš, abych ti vyprávěla jako první?“

„Jako první mi řekni o zrzavých holkách,“ upíjí z půllitru a skrz jeho okraj se mi dívá do očí.

„Cože?“

„Nebo o tom, co bys chtěla…“

„Neřeknu.“

„Řekni….“

Nakláním se k němu a rty se přitiskávám k těm jeho.

„Ne.“

„Jo…“

„Chtěla bych… s tebou nějakou… prsatou, nohatou… víš co…?“

„Ošoustat?“

„Jo. Ty bys… tóóó… a já bych ti s ní pomohla, víš?“

„Já bych co?“

„Ty bys jí ho strkal…“ moc mi to nejde, neleze mi to s pusy, prostě to neumím… stydím se říct nahlas něco, co jsem nikdy neřekla ani sama sobě. Ale co?... chtěl, abych mu to pověděla, tak mu to povím… „do rozkroku, do pusy, do zadku… a já bych ti jí připravovala a přidržovala… a dívala se na vás.“

A je to venku… hurá. Tak, a teď mi řekne, že jsem pošahaná.

„A ty by ses jenom dívala? Ty bys ho tam nechtěla?“

Tak nejsem pošahaná?

„Chtěla… potom.“

„Se dvěma… a se mnou…“

„Jako s holkama?“

„Ne… klukama.“

„Cože? Ses zbláznil?“

„Nezbláznil… řekni… ta představa… ty a tři kluci…“

„Pravdu?“

„Úplnou.“

„A určitě to chceš vědět?“

„Chci.“

„Se třema… a měli byste mě mezi sebou… jeden vzadu, jeden vepředu a jeden v puse…“

„Ummm…! Líbilo by se ti to?“

„Jo, a tobě?“

„Tak koukni…,“ sklání hlavu a stáčí pohled na svůj rozkrok, který se už nevejde do kalhot.

„Páni… no téda. A tobě by to nevadilo?“

„Ne.“

„To neni možný… nekecej.“

„Nevadilo.

„A ty už jsi to někdy zkoušel?“

„Co?“

„Trojku.“

„Myslíš se dvěma holkama?“

„No.“

„Chtěl jsem, ale ožraly se a usnuly.“

„A kdy?“

„To už je dávno.“

„A kolik ti bylo?“

„Nevim. Osmnáct? Devatenáct?“

„Téda… tak to já jsem v osmnácti ani nevěděla, jak se to dělá.“

„Tys to musela vědět už od narození, kotě.“

„To se teda pleteš. Nevěděla. Ale na druhou stanu… představ jsem vždycky měla mraky… to je fakt.“

„A vyzkoušela…?“

„Některý… ale sama.“

„Hmmm…? A teď si to taky děláš sama?“

„Jasně. Když nejsi doma, schumlám si tvůj polštář do ruličky, nasednu na něj… nebo ve sprše… nebo čekám, až usneš.“

„A proč mě necháváš usnout? Proč to neděláš se mnou?“

„Dělám… to s tebou… a to ostatní většinou ještě po tom… ještě jednou, někdy i víckrát.“

„Víckrát? Ty úplně degraduješ moje mužský ego.“

„To s tím nemá nic společnýho. To je v pohodě… ale když tě tak vidím pod sebou, jak si mě držíš, jak se zatínáš a stříkáš… nádhera… a pak si představuju děsný prasárny… a nemůžu spát, víš?“

„A co třeba… si představuješ?“

„Jak si držíš nějakou za culíček a strkáš jí ho až do krku… jak si jí přehneš přes stůl… jak jí připoutáš kotníky k zápěstí… a nejlepší je, když se trochu brání… děsný, viď?

„Děsný…“

„Hmmm… taky si myslím.“

„A ty bys připoutat nechtěla?“

„Ummm… ne. A ty?“

„Jedině od tebe.“

„Ou… ježiši. A na co při tom myslíš ty?“

„Při čem?“

„Při honění… honíš si ho, vím to… někdy tě při tom slyším…“

„Většinou na to samý.“

„Fakt?“

„Jenom ta holka jsi ty a držíš dvěma klukům.“

„I tobě?“

„Jo. Mně ho kouříš… a dívám se, jak tě zezadu šoustá, drží si tě za zadek a přiráží tě na mě… a ty… s plnou pusou…“

„A líbí se mi to?“

„Jo. Kdyby se ti to nelíbilo, tak by se to nelíbilo ani mě. Miluju tvoje orgasmy… a tvůj zadek… miluju, jak při tom…“

„…vzdycháš, jak se díváš… a ten tvůj hlas… a když stříkáš, vždycky mě to úplně rozloží… to bych mohla být předtím třikrát, a stejně budu i nakonec s tebou…“

Sexuální praktiky

Tak, a dostali jsme se k bodu číslo dvě, a to k nejrůznějším sexuálním praktikám.

Mám velice ustaranou, nesmyslně upjatou a občas nebývale zarmoucenou kamarádku, která mi vyprávěla, že jí domácí sex nic moc neříká a že si ho plánuje jako nutné převlečení ložního prádla… hrůza, úplně to vidím… „jé, už jsem ho čtrnáct dní neprala, sakra, tak to bych se na něj měla vrhnout… hm, tak zítra, dneska dávaj Ulici“. Nedávno jsem jí potkala v Ikee. Moc jí to slušelo. Měla nový účes, patnácticentimetrové podpatky, na usměvavých rtech se jí blyštěla růžová rtěnka a své velice krásné a poněkud rozložitější pozadí měla vměstnané do džínové minisukně, což mne uvedlo v podezření, že se dala k filmu. Nedala. Kupovala novou postel, protože tu starou s jejím novým přítelem totálně zdemolovali. Prý kolem sebe nemohou projít, aniž by na to hupsli… a objevil další její erotogenní zónu… kousek pod levým uchem. A co jsem tím chtěla říct? Chtěla jsem jen připomenout pravdivost starého dobrého moudra, že muž má ženě způsobovat vlhký rozkrok, nikoli oči, a žena se má postarat o to, aby měl muž tvrdý penis, nikoli život. A v tom to všechno vězí. A ani se kvůli veselejšímu a rozvernějšímu pohledu na svět nemusíte dávat k filmu. Úplně stačí, když se dáte na sex. A ubezpečuji vás, že erotogenních zón má každý na svém těle mraky, takže jejich objevování může trvat roky a roky a roky… a patrně se vám nikdy nestane, aby se vám opakovaně nechtělo do výměny ložního prádla, jelikož v něm spíte už deset let, je trochu zaprané a s největší pravděpodobností si ani nevšimne, že se ho snažíte narvat do pračky.