MILENKY

Jane Banksová

Copyright© 2016 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2006 by Jane Banksová

Copyright© 2016 Cover by qelb

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-246-9 (ePUB)

ISBN: 978-80-7482-247-6 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-248-3 (PDF na CD)

OBSAH:

DÍL PRVNÍ

POKUŠENÍ GRACE RODRIGUEZOVÉ

1. KAPITOLA

SETKÁN Í ZA RANNÍ MLHY

2. KAPITOLA

CESTA DO NEW YORKU

3. KAPITOLA

MAGICKÁ NOC POD HVĚZDAMI

4. KAPITOLA

JARO V GREAT FALLS

5. KAPITOLA

OSLAVA LÁSKY

6. KAPITOLA

GRACEINY SVÍZELE

7. KAPITOLA

POKLAD NOVÉHO ŽIVOTA

DÍL DRUHÝ

V KLÍNU FRANCOUZSKÉ POLYNÉSIE

8. KAPITOLA

MRAKY STAHUJÍCÍ SE NAD SLUNCEM ZALITOU REALITOU

9. KAPITOLA

SOUKROMÉ PEKLO I RÁJ

10. KAPITOLA

ZÁSADNÍ PŘIZNÁNÍ

11. KAPITOLA

ZPÁTKY DOMŮ

12. KAPITOLA

ÚSKALÍ PŘÁTELSTVÍ

13. KAPITOLA

NOVÝ ŽIVOT

EPILOG

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Erotika

Napětí

Populárně naučné

Recepty

Básně

Slovo nakladatele k NEPLATÍCÍMU čtenáři

Motto:

Já milovala dávno krásnou duši tvou

i zpěv, jenž melodicky splývaje s tvých rtů

se mísil do úderů mého barbita;

že jsi však tolik krásná, netušila jsem!

Mne zamrazilo v prsou při tom pohledu,

žár pod koží se rozlil, potem zkalenou,

jenž v chladných kapkách po těle se rozběhl,

mne závrať pojala, zrak nemohl zřít nic…

Sapfó z Lesbu (úryvek z poezie)

DÍL PRVNÍ

POKUŠENÍ GRACE RODRIGUEZOVÉ

1. KAPITOLA

SETKÁN Í ZA RANNÍ MLHY

Letiště v Great Falls bylo obestřené ranní mlhou. Cestující z opožděného letu do New Yorku posedávali v hale jako různobarevní ptáci a čekali, až se příkrov mlhy zvedne a letištní obsluha je vyzve k nastoupení do letadla. Nabrali už půlhodinové zpoždění a Grace Rodriguezová netrpělivě pohlédla na hodinky. Vzhledem k tomu, že jela na pohovor o možnosti vystavovat svá sochařská díla v renomovaném ateliéru, jež by pro ni doposud znamenala vrchol kariéry, byla právem nervózní. Ozvalo se cinknutí a zběžně mrkla na displej mobilu. Volal jí manžel Paul z New Yorku a ona se mu ohlásila.

„Jestli jsem už v letadle? Ne, to nejsem, Paule. Ani omylem. Čekáme, až se zvedne mlha,“ rozhlédla se v ten okamžik po ostatních cestujících. Zaujala ji vysoká bruneta, která ji po očku pozorovala. Měla na sobě vysoké černé kozačky na jehlovém podpatku, svinovací černé šaty téže barvy a sexy semišové kraťasy doplněné punčochami.

„Jak to mám vědět, kdy přijedu. Za necelou hodinku mám schůzku s ředitelem galerie a jsem z toho na prášky. Ještě se ti ozvu, pa,“ zaklapla mobil, protože bruneta šla za zaujatého pohledu všech mužů až k ní a zeptala se: „Můžu?“ a usedla vedle překvapené, napjaté Grace, až pocítila teplo jejího těla. Dlouhou nohou v kozačce se dotýkala Graceiny nohy, zatímco hledala cosi v kabelce od Armaniho.

Grace ten nevinný dotek elektrizoval více než Paulovo objetí. Připadalo jí to nepatřičné, ale neodtáhla se.

„Chceš?“ vytáhla bruneta mentolové žvýkačky a nabídla jí je.

„Díky,“ pohlédla jí krátce do očí a vsunula si žvýkačku do úst. Bruneta ji nejprve ohnula jazykem dozadu a potom také zmizela v jejích pěkně tvarovaných ústech. „Jsem Janet,“ řekla bez okolků.

„Grace,“ přijala nabízenou ruku.

„Ta mlha mi kazí plány,“ pokrčila Janet nos. „ Jestli teď nevzlétneme, nemá cenu, abych tu dál tvrdla,“ zaklapla rázně kabelku.

„Já jsem na tom taky tak,“ povzdechla si Grace. Cítila, jak se jí potí záda a sundala si ze sebe tříčtvrteční kabátek z imitace hermelínu.

„Jsi vdaná, jak vidím,“ vzala ji Janet znovu za ruku, aby si prohlédla prsten s diamantem. „Pojistil si tě tedy pořádně. Proč ti nekoupil taky pravý kožich?“

„Nesouhlasím se zabíjením zvířat pro kůži a maso. A jsem proto vegetariánka.“

„Letíš první třídou do jeho náruče? Nebo její?“ pozdvihla Janet koutky úst.

„Asi už nikam nepoletím. Tu schůzku v New Yorku – pracovní schůzku – nestíhám. Žiju tady a on tam. A mimochodem, nepotřebuju manžela, aby mě živil. Vydělám si sama dost,“ odtáhla Grace se zasyčením, jako kočka, konečně nohu ze vzrušujícího doteku.

„Já to tak nemyslela,“ usmála se znovu Janet. „Když nám oběma krachly plány, nechceš zajet do mého ateliéru? Jsem fotografka,“ přehodila si Janet přes ruku kožešinu a zdvihla pomalu své štíhlé tělo, načež pohlédla na Grace. A té připadalo náhle úplně přirozené, že souhlasila. Ve svých téměř šestatřiceti letech nebyla stále spokojená se svým životem. Lecčeho dosáhla a nejvíce si vážila toho, že se jí v manželství s Paulem narodil syn Colin, se kterým právě mlátila puberta. Vzali se vlastně s Paulem poté, co otěhotněla, a své největší tajemství, že Colina nepočala s ním, ale se svou láskou z vysoké školy, Omarem, zatím neprozradila nikomu a hodlala si ho vzít sebou do hrobu. Omar nedlouho poté odjel a víc o něm neslyšela. Strávili spolu necelý rok naplněný tajnou láskou. Nalhávala si, že miluje i Paula, ale jejich vztah na dálku jí plně vyhovoval. Naštěstí byl Colin jejímu muži dost podobný, táhly jí tyhle černovlasé, snědé typy, snad proto, že sama byla slonovinově bílá rusovláska s nedostatkem pigmentu i v očích, které byly proto nebesky modré.

„Hej, už je tu taxi,“ dotkla se Janet jejího ramene a obě nastoupili dovnitř vozu na zadní sedadlo.

„Byla jsi zamyšlená… myslíš na manžela?“ zeptala se Janet.

„Ne,“ odsekla Grace, které nebylo milé mluvit o soukromí.

„Myslela jsem si to, mě můžeš věřit. A já tobě?“ zeptala se Janet tiše. „Líbí se mi, jak se čertíš.“ Vzala po dlouhém mlčení Grace za ruku a jejich prsty se propletly. Přejely už první most přes řeku Missouri a směřovaly k tomu druhému.

„Kde bydlíš?“ zeptala se Grace, která se cítila po dlouhé době úplně vyrovnaná. Snad tisíckrát už si pokradmu prohlížela přitažlivé ženy, ale doposud ji nikdy nenapadlo se s nějakou sblížit, i když se jí o tom v nocích zdávalo.

„Žiju v Black Eagle, mám tam svůj fotoateliér,“ řekla Janet. „Ty budeš úžasně fotogenická, chodí ke mně na focení spousta holek, ale žádná zatím nevyzařovala tolik vnitřního jasu… jsi jako Madona. Máš dítě?“

„Mám šestnáctiletého syna,“ řekla Grace s jakousi pýchou v hlase. „Dala jsem si záležet, povedl se mi,“ zavtipkovala a vyndala z peněženky jeho fotografii. Janet se k ní naklonila a Grace ucítila její kořeněnou vůni a její vlasy ji šimraly na šíji.

„Ty nemáš děti?“ zeptala se chraplavě Grace, aby nabyla opět rovnováhy.

„Já? To ani ne,“ zasmála se Janet krátce. Potom si odkašlala a v jejích tmavých očích byly jiskérky, když se jejich pohledy střetly. Svištěly právě po 15th Street a Janet se rozkošnicky protáhla.

„Už budeme za chvíli doma,“ řekla naprosto přirozeně. Trvala na tom, že taxi zaplatí, a potom vzala Grace za ruku a vedla ji k nádherně zrekonstruované staré vodní elektrárně. Vyšly obě v botách na vysokém podpatku po úzkých schodech a ocitli se uvnitř romantické stavby.

Bývalá vodní elektrárna, která byla starobyle zrekonstruována jen z venku, uvnitř překvapovala velkými místnostmi s plovoucí podlahou, vytvořenými zbouráním příček.

„Pojď dál a buď tu jako doma,“ pohodila Janet nepořádně kožešinu a usedla na taburet. „Mohla bys mi napřed pomoct vyzout boty?“

„Jistě,“ odložila si Grace kabelku a vzala jednou rukou vysokou kozačku za kotník a druhou až nahoře u kolene. „Ta kůže je vážně jemná,“ řekla Grace.

„Jo, ty boty jsou fakt pohodlný,“ okomentovala to Janet. Kozačka sklouzla z Janetiny dlouhé nohy a po ní i ta druhá.

„Máš hlad?“ zeptala se Janet a nazula si na nohy maličké pantoflíčky s načepýřeným chmýřím na nártu.

„Ne, snažím se pár kil shodit,“ přiznala se Grace a sundala si kabátek. Janet ji přejela pohledem a řekla: „Máš skvělou postavu na matku teenagera.“

„Díky,“ zula si Grace kotníčkové boty a zamířila za Janet.

„Udělej si pohodlí,“ mávla Janet rukou k bělostné sedací soupravě. „Co si dáš k pití?“

„Co máš?“ nadhodila otázku Grace.

„Je tu skotská, finská vodka, nebo Baileys… taky francouzské víno, ale to pije spíš brácha.“

„Dám si vodku s ledem. Máš to tu moc pěkný,“ natáhla si Grace nohy zničené z příliš úzkých bot.

„Celá ta rekonstrukce to tu prostorově otevřela, prosvětlila místnosti… celé to navrhla má kamarádka Lois… nechce se mi o tom už mluvit.“

„Tak ty máš bráchu… to vysvětluje ty pánské boty dole v hale. Já ti závidím, jsem jedináček,“ spočinul Gracein zrak na pěkně tvarovaném zadečku Janet, když se skláněla u stolku se sklenkou finské vodky a lahvičkou balené vody. Hned ale uhnula pohledem, když se po ní Janet zvědavě ohlédla, jakoby cítila její pohled.

„Brácha je super, bere mě takovou, jaká jsem. To rodiče mě pořád chtěli předělávat a dodneška po mně chtějí vnoučata…“ ukázala Janet bílé zuby a přiťukla si s Grace.

„A ty nechceš manžela a děti?“ zeptala se rusovláska.

„To ani ne…“ rozesmála se Janet. „I když tu máme spermabanky. Třeba do toho časem půjdu.“

„Musím si odskočit,“ omluvila se Grace. „Ou, bolí mě nohy z těch bot. Nevím, jak přetrpím cestu domů.“

„Tak nikam nechoď, ukaž,“ usedla Janet naproti ní, vzala její nohu na svůj klín a palci jí jemně masírovala bolavé chodidlo. Graceiným tělem probíhaly elektrizující impulzy a přitom pokradmu pozorovala Janet. S jejím obličejem, orámovaným delšími, sestříhanými vlasy barvy noční oblohy, si pohrávaly stíny z pohupujících se větví stromu za oknem… byl půvabný a odrážely se v něm všechny emoce.

„Ještě nikdy jsem nepoznala ženskou jako ty,“ vypadlo z Grace obdivně.

Janet prudce zdvihla hlavu a vnořila se do oceánu jejích modrých očí, které ještě nikdo nikdy tak hluboce nepronikl. „Máš nádherný oči,“ řekla tiše a držela stále ještě Graceinu nohu na svém klíně.

„Už vážně musím, kde tady máš koupelnu?“ vymanila se Grace bleskově z podivné situace visící mezi nimi jako němá výzva.

„Běž po chodbě a jsou to druhé dveře napravo.“

Po chvilce se Grace Rodriguezová zastavila u zrcadla a těžce se opřela o umyvadlo. Zahleděla se sama na sebe, na své planoucí tváře a zeptala se tiše sama sebe: „Co tu vlastně chceš?“

Táhlo ji to zpátky do obývacího pokoje a všimla si letmo krabičky s prezervativy. Stejnou značku používal i Paul. Paul! Úplně na něho zapomněla. Vyndala z kapsy mobil a zavolala mu.

„Ahoj, zlato, stihlas tu schůzku?“ zeptal se.

„Ne, Paule, nestihla. Propásla jsem životní šanci.“

„Tak já zítra přijedu, abych ti spravil náladu,“ ozvalo se dálkou přes celou Montanu a další státy až z New Yorku.

„Zítra? Tak brzy?“ vypadlo z Grace.

„Nechceš, abych jezdil?“ zeptal se rutinně.

„Víš, Paule, bylo by to fajn, ale mám plno práce, asi to ještě odložíme.“

„Tak dobře, měj se,“ rozloučil se s ní její manžel bez jakýchkoliv emocí, přestože se už neviděli přes dva měsíce. Colin byl v New Yorku s ním. Zaklapla mobil a chvilku uvažovala, jestli má Paul milenku, a zjistila, že je jí to jedno.

Spěchala za Janet, a jak jí vodka začala stoupat do hlavy, zeptala se, jestli ji tedy vyfotí.

„Se ví, pojď za mnou,“ usmála se Janet a vrtěla zadečkem, dokud nesešly dolů do fotoateliéru.

„Udělej si pohodlí, odlož si,“ zadívala se na ni Janet. „Skočím ti pro něco vhodného,“ dodala a s úsměvem na rtech odkráčela. Grace vyndala z kabelky parfém a nanesla si ho na obě zápěstí. Byl to její oblíbený Chanel No.5 a cítila se hned o mnoho sebevědoměji. Svlékla si sako od kostýmku a rozepnula si knoflíčky u blůzy až se jí ve výstřihu vzdouvaly polokoule ňader, ale vypasovanou sukni si ponechala.

Za okamžik se Janet vrátila s černým korzetem a pudrovým závojem. V rukou nesla také lodičky téže barvy na vysoké podrážce s jehlovým podpatkem.

„Převlékneš se?“ zeptala se Janet.

„Na tohle už nemám,“ vzdychla si Grace, když od ní brala korzet do rukou. Jejich prsty se lehce dotkly a štíhlounká brunetka řekla: „Moc hezky voníš. Budeš skvělá, uvidíš. Vezmi si ten korzet… ty na to máš, věř mi.“

„Ještě nikdy jsem nic podobného nepodnikla,“ švitořila Grace, zatímco si rozepínala zbylé knoflíky u blůzy a nechala ji ze sebe sklouznout. Objevila se její lososová podprsenka, zatímco si rozepjala sukni a nechala ji také svézt po stehnech dolů a tam ji odkopla. Objevily se její podvazky téže barvy držící tělové punčochy.

„Řekl ti někdy někdo, že jsi krásná jako Venuše?“ přejela jí Janet prstem po lemu podprsenky.

„Ne, zatím ne. Zkusím se teda převléknout do toho korzetu… nedívej se prosím tě,“ znejistěla Grace.

„Dobře, jdu si zatím nastavit objektiv,“ odkráčela Janet do přítmí způsobeného brzkým západem slunce.

Grace si svlékla spodní prádlo a oblékla si korzet, který vytvořil z jejího poprsí dva kopečky zmrzliny a zeštíhlel ji v pase. Po chvíli se k ní vrátila Janet a zároveň rozsvítila v ateliéru prudké svétlo, které Grace bodalo do očí.

„Pomůžeš mi s tím korzetem?“ zeptala se už příjemně přiopilá Grace.

„Jasně,“ přistoupila k ní Janet zezadu a stáhla jí korzet, který zvýraznil její boky. Grace si nazula také lodičky a Janet se jí starostlivě zeptala: „Nebolí tě moc nohy?“

„Jsem zvyklá,“ zavadila Grace nechtěně o její ňadro a Janet se sehnula jakoby nic pro závoj, který jí řasila na polonahém těle. Rudé rty měla pootevřené a tvářila se náhle vážně, zatímco jejich těla se málem dotýkala.

„Chceš ještě dolít vodku?“ zeptala se Janet.

„Asi bych už neměla… tak jenom trošku,“ usmála se Grace a cítila se výborně.

„Skočím ti pro led,“ nabídla se Janet. Grace mezitím dokráčela k velkému zrcadlu a zahleděla se na sebe, jako by samu sebe nepoznávala. Rty měla vlhké a oči jí svítily neznámým světlem, které zapálila vodka a neznámá fotografka. Uvědomovala si, kolikrát si podobnou situaci vybavovala ve svých představách, a faktem také bylo, že ji Paul už dávno nedokázal vzrušit jako dřív. Nikdy by nevěřila, že ji může tolik přitahovat žena, a skutečnost, že možná žije s mužem jen z alibistických pohnutek, ji svou naléhavostí prudce překvapil.

„Už se to nese,“ podala jí Janet po delší chvíli nový drink.

Grace upila a položila sklenku na stolek z kouřového skla.

„Můžeme fotit… řekni mi, jak se mám pohybovat,“ zapózovala Grace s široce rozkročenýma nohama.

Janet se zahleděla do fotoaparátu a blýskla první fotka. „To je ono, uvolni se. Zkus se předklonit… buď sama sebou. Teď pustím umělý vítr… poddej se mu… máš nádherný vlasy – zdvihni si je, ať je vidět tvá šíje, a pomalu je nech proklouzávat mezi prsty… tak, výborně. Odvaž se, hlaď se rukama, jako by to byly ruce tvého milence, tak a teď se otoč z boku a závoj nech vlát ve větru…“

Venku se ozvala rána a Grace se zarazila. „Co to bylo?“

„Jenom noční bouřka,“ přešla Janet k ní a opilá Grace jí zajela prsty do vlasů. Nevěděla sama, co dál, ale Janet se naklonila… a poprvé v životě ji takhle políbila žena. Byla voňavá a sladká a její pleť nezraňovalo žádné mužské strniště. Grace se zcela oddala polibku a cítila, jak se jejím tělem šíří příjemné teplo. Janet vsunula koleno mezi Graceina stehna a obě se k sobě přitiskly.

Náhle se mezi dveřmi objevil promoklý mladík a Grace se okamžitě odtáhla.

„To je jenom můj brácha… ahoj, Thomasi, jdeš trochu nevhod.“

„Asi bych měla jít domů,“ udělala Grace pár vratkých kroků jako hříbě, které se učí chodit a Janet ji podepřela.

„Nikam nechoď, přespíš v pokoji pro hosty,“ navrhla Janet a odváděla ji pryč. Vyšly točité schodiště a v útulném pokoji Grace ihned ulehla do měkkého lůžka.

Pohladila Janet, která se nad ní skláněla, po paži a řekla jí: „Jsi sladká a mrzí mě, že jsem se tak opila… promiň.“

„Ale prosím tě… to nic. Teď si potřebuješ především zdřímnout. Počkej, povolím ti ten korzet,“ usmála se na ni.

Ale ještě dříve, než ji uložila a opustila pokoj, Grace tvrdě usnula.

Když se Grace Rodriguezová brzy po ránu probudila, uviděla Janet, jak leží stulená vedle ní a hledí na ni. Vypadala jako sfinga, když hlídá vstup do podsvětí, a jejich oči se okamžitě střetly.

„Krásný ráno, baby,“ usmála se Janet.

„Já… včera jsem pila a pak… asi jsem po tobě vyjela, je mi to trapný,“ sklopila Grace řasy.

„Nemusí ti být trapně, byla jsem zklamaná, když jsi hned usnula….“ usmála se Janet a lehoučce Grace políbila na rty. „Udělám ti něco k snídani,“ vstala pružně jako kočka. „V koupelně je nalezlej Thomas. Mám ho už plný zuby, ale nemá kam jít. Jak máš ráda vajíčka?“ zastavila se jako pták v rozletu.

„Na hniličko, díky. Kde mám šaty?“

„Budou ještě pořád dole ve fotoateliéru. Neboj se, klidně tam jdi, Tom je asi napůl lachtan, protože nevyleze z koupelny před osmou. To musí do práce, je psycholog a taky vyučuje pro charitu lidová řemesla.“

„Psycholog – a nemůže si dovolit bydlet jinde?“ nadzdvihla Grace obočí.

„On dělá na jednom bezplatném projektu a zatím ho živím já,“ pousmála se Janet a dodala: „Sice ho už nemůžu vystát, ale je to pořád můj mladší brácha,“ rozhodila bezmocně rukama a odplula z ložnice.

Grace si povšimla lehkého župánku přehozeného přes ratanové křeslo, vyhoupla se z postele a vzala ho do rukou. Ucítila z něj Janetinu vůni a přivoněla k němu se zavřenýma očima. Potom si ho s povzdechem přehodila přes sebe.

Když spěchala chodbou, potkala polonahého mladíka s mokrými vlasy a zamumlala něco na pozdrav.

„Přeju dobré ráno, neviděl jsem sestru tak šťastnou od doby, co se rozešly s Lois… á, asi jsem řekl něco, co jsem neměl. Já Jsem Thomas,“ podal jí ruku a dodal: „Teda nebýt toho, že chodíš s mou sestrou, asi bych tě začal balit… jsi fakt kus… zase vedle?“ zatvářil se nejistě.

„Tome, vypadni odsud,“ zazněl za nimi Janetin rezolutní hlas.

„Už padám, musím do práce,“ omluvil se Thomas a vypařil se jako stín.

„Dojdu si pro ty šaty, půjčila jsem si tvůj župan, jestli to nevadí,“ zahleděla se Grace na Janet v nedbalkách. Měla báječnou, nádherně zlatavou pleť a malá, oblá ňadra.

„Vůbec to nevadí, jdu vypnout ta vajíčka, přijď do kuchyně. Potom si můžeme dát spolu sprchu, jestli nepospícháš,“ zdvihla k ní Janet oči orámované přírodně černými řasami a Grace zazmatkovala.

„Já… já se jdu dolů oblíknout,“ proklouzla kolem Janet a seběhla po schodech. Ve fotoateliéru se zarazila. Vždyť tohle všechno si přece přála, tolikrát si představovala, jaké by to asi bylo… vybavila si včerejší polibek a dotkla se svých rtů. Pro to, že momentálně neví, co dělat, přece všechno nehodí za hlavu…

Už oblečená se zastavila mezi dveřmi kuchyně a zadívala se na Janet. Ta právě připravovala čaj a prozpěvovala si přitom. Pod černým negližé se rýsoval její dokonalý zadeček. Náhle se ohlédla a zeptala se: „Spěcháš hodně? Ke mně mají přijít zákaznice až kolem deváté,“ položila hrníčky s čajem na lesklý dřevěný stůl.

„Ne, jsem svou paní. Mám sochařskou dílnu,“ pronesla Grace. „Žiju s mužem, tohle je pro mě nový,“ dotkla se stolu a Janet vyhledala její ruku. „Já počkám, až poznáš, co sama chceš. Zatím ti přinesu zubní kartáček,“ odešla z místnosti a Grace si povšimla, jak hebké a něžné má Janet ruce. Ty její byly hrubější od sochařské hlíny, ze které zhmotňovala své sny a představy.

Janet byla vmžiku zpět a podávala jí ještě zabalený kartáček a na stůl připravila kromě vařených vajec a lákavých houstiček misku s lívanci a džem.

„Ty jsi dokonce upekla lívance?“ zeptala se Grace překvapeně. „Jsi ranní ptáče, to já většinou nevstávám před devátou.“

„Ne, to pekl Tom. Já neumím vařit. Ale máš pravdu, nemůžu většinou ráno dospat,“ opřela se Janet o sporák, překřížila nohy a spokojeně se dívala na Grace, jak jí chutná.

„Promiň, nedáš si taky?“ ohlédla se Grace.

„Ne, musím si udržet figuru. Bývala jsem obézní… tak před patnácti roky. Od té doby se držím,“ odhrnula si Janet navyklým pohybem vlasy z čela a zakousla se do jablka.

Grace rázem přestalo chutnat a odstrčila lívance od sebe.

„Jdu do koupelny,“ oznámila brunetce, která si zapálila ranní cigaretu.

Grace se cákala ve sprše a po chvíli uslyšela Janet a její podražené klapající pantoflíčky, jak se blíží. „Zvoní ti telefon,“ podala jí ho, zatímcosi Grace osušila ruku.

Janetiny oči sklouzly odshora dolů po Graceině postavě a Grace jí oznámila: „Tohle musím vzít, je to syn. Díky.“

Janet se vzdálila a nechala ji se zvonícím telefonem v ruce. „Haló, miláčku?“ stiskla tlačítko, trochu nesvá před svým pubertálním synem, který jí obvykle nevolával a byl si bližší se svým otcem.

„Ahoj, mami, mám problém. Naboural jsem kámošovu tátovi starýho chryslera a teď ho musíme rychle dát opravit, než se vrátí z dovolený. Pochop, mami, tohle nemůžu tátovi říct…“

„Nestalo se ti nic, Coline?“ ozvalo se v Grace mateřské srdce.

„Ne, tak dáš mi na tu opravu?“

„Proč řídíš, když víš, že to pořádně neumíš?“ vyplísnila ho vzápětí, když se jí ulevilo.

„Já se tě taky neptám, proč nežiješ s otcem a jsme pořád sami.“

„Coline, broučku, tohle je věc nás dospělých. Já ti ty peníze seženu, ale slib mi, že tentokrát neusedneš za volant, pokud nebudeš řídit auto s airbagy,“ snažila se porozumět jeho křehkému světu hledání sebe sama.

„Díky, mami, jsi zlatá, on by Duncana jeho otec jinak strašně zmlátil. Zatím ahoj.“

„Počkej přece,“ křikla rychle do mluvítka, „nemyslím, že by ses měl s tím Duncanem dál scházet. Nebo je to spolužák?“

„Mami, Duncan je v pohodě, ozvu se, tak se měj…“ v mobilu to cvaklo a dál Grace věděla, že by si povídala už jen sama se sebou. Mohla si za to vlastně tak trochu sama, že ji vlastní syn nebral příliš vážně a to, že si vybrala své povolání, nebo jak se opilá včera zmínila Janet – „poslání“ – stát se uměleckou sochařkou na úkor osobního života. Jako by jí ten protékal mezi prsty podoben písku v přesýpacích hodinách a ona teď nesměle řekla: „Stop.“ Až do svých pětatřicátých narozenin se cítila celkem spokojená, namlouvala si, že miluje Paula a je úspěšná ve své práci… teď pochopila, že žije prázdný, bludný život a ze spáleniště svého manželství už jen tak jiskru nevykřesá.

Oblékla se a vydala se s tlukoucím srdcem hledat Janet. Šla po linoucím se zvuku hudby a našla ji za klavírním křídlem hrát Rapsodii v modrém. Byla zcela zabrána do své hry, že si jejího příchodu ani nepovšimla. Její prsty se jako lehcí motýli vznášeli nad klávesami a její něžný profil byl soustředěný. Pak se náhle ohlédla a přestala hrát. Hudba ustala v podivně nedokončeném akordu a v pokoji se vznášel oblak vůně z jejího parfému.

„To bylo… úžasný,“ usmála se Grace. Přiblížila se k Janet a vzala ji za ruce.

„Já už teď budu muset jít, ale ozvu se, jestli budeš chtít,“ zarazila se poněkud, protože se zpola bála Janetina verdiktu. Vydala se Janet všanc, ta ji ale letmo objala a vylovila vizitku.

„Zavolej mi, kdykoliv,“ zahleděla se jí do očí a Grace se měla k odchodu.

„Zatím ahoj. Jsi děsně milá a taky tak…“

„Taky jsi sexy,“ vyprovodila ji Janet úsměvem a Grace seběhla po schodech a dveře za ní po chvíli zapadly.

2. KAPITOLA

CESTA DO NEW YORKU

Zatímco venku panující tma objímala paprsky světla ze vzdálených galaxií, Grace Rodriguezovou probudil rozespalou telefon v půl třetí ráno. „Kdo je tam?“ zavrčela napůl v mdlobách.

„Ahoj, jsem v letadle a letím na víkend za tebou, překvapení, lásko!“ uslyšela v mobilu Paulův hlas.

„Vážně?“ zeptala se otráveně. „Colin letí s tebou?“ zahřálo ji na okamžik u srdce.

„Ne, musí dohánět resty ze školy, postará se o něho má kamarádka, nemusíš mít obavy. Víš, jakou mám novinu?“

„Nepočká to? Vzbudil jsi mě,“ zavrtěla se polonahá Grace ve své posteli a napadlo ji, jestli Paul s tou „kamarádkou“ spí.

„Mám na celé prázdniny půjčenou jachtu, můžeme plachtit, lásko, a Colin s námi, celá rodina zase pohromadě,“ sděloval jí Paul, jakoby ji nevnímal.

„Bezva, zatím čau,“ zavěsila mu a chtěla pokračovat v přerušeném spánku. Ale do hlavy jí bilo jako kovadlina Paulovo „celá rodina“, a ačkoliv se jí nechtělo tak brzy ráno něco řešit, spánek od ní odlétl a ona se vyhrabala na nohy, aby si došla do lednice pro trochu jablečného džusu.

Usedla otupěle do křesla a první, na co si vzpomněla, byla Janet. Představila si ji, jak spí s vlasy rozhozenými na polštáři a zkusila si vybavit její vůni. Chvíli snila s koleny pod bradou a potom přešla ke krbu, kde si vzala do ruky Paulovu fotografii. Paul byl hezký chlap, i když už nevypadal tak dokonale jako na fotce. Přesto na něho nikdy výrazně nežárlila, ačkoliv žili odloučeně. Nestalo se, že by jí Paul nezavolal, než ji navštívil a ani ona jeho nikdy nepřekvapila. Dávalo jim to dost volnosti v milostném životě, kterou Grace využila minimálně. Celá léta vzpomínala na Omara, svou jedinou lásku, a nějak zapomněla žít, jak ji nyní napadlo. Podívala se na prst pravé ruky, kde nosila nádherný safírový prsten od něho na rozloučenou a poprvé necítila nic, kromě lhostejnosti.

Došla k baru, nalila si na prst vodky a hodila ji do sebe. Potom prošla bosa svou dílnou, odkud se na ni usmívala ještě nevypálená sluníčka, která vyráběla, ještě bez glazování, a také imitace amfor, jež šly dobře na odbyt. Samotnou uměleckou část své expozice měla v dlouhé místnosti za sochařskou dílnou. Vstoupila do ní a tentokrát jako by se dívala na svá díla novýma očima. Mnohá z nich měla být právě na poslední chvíli instalována na výstavě v galerii v New Yorku, z čehož sešlo vinou mlhy nad Great Falls. Podivné mlhy, ze které se v Graceině fantazii tajemně objevovaly obrysy překrásné ženy jménem Janet.

Po ranní sprše šla glazovat sluníčka a čas jí utíkal natolik, že si na Paula vzpomněla, až když zazvonil.

Byl dokonalý gentleman a neodemkl si, i když měl klíče. Utřela si ruce do zástěry, když zvonek zahrál známou melodii, načež se vydala mu otevřít.

Objevovala v jeho tváři Colinovy rysy, jako by byl on jeho otcem, ne Omar. Nikdo na její tajemství nepřišel, včetně Paulovy matky.

Zarazila se, když uviděla ohromnou kytici a Paulovy přibližující se rty. Na poslední chvíli mu nabídla tvář a on ji na ni bez údivu políbil a řekl jí: „Nazdar lásko. Venku je nádherně.“

„Pojď dál,“ vyzvala ho.

„O čem dumáš? Jsi zamyšlená…“ zeptal se, zatímco si zouval boty.

„Ale tak… moje sochy už měly být v New Yorku ve výstavní síni. Teď už se to nestihne.“

„Ach, ty moje smolařko,“ objal ji Paul, když si sundal kabát. Ucítila zápach doutníků a odtáhla se od něho. Připomínal jí pach jejího nevlastního otce a připadala si nepatřičně.

„Dáš si kafe?“

„Rád.“

„Co Colin?“

„Nesvěřuje se mi. Známky má ale dobrý…“

„Já spíš myslela, jestli se mu už líbí holky,“ usmála se Grace sama pro sebe, když nalévala do hrnku kávu.

„Nevím, ale má novýho kamaráda. Je z něj vedle,“ odhodil si Paul sako přes křeslo.

„Duncana?“ postavila před něho kávu.

„Jak to děláš? Máš větší přehled než já a jsi od něj tak daleko. Voláte si často?“

„Sem tam se mi ozve,“ sklopila Grace řasy.

„Víš, mohli bychom… když jsme se tak dlouho neviděli, večer někam vyrazit,“ usmíval se Paul jako na reklamním letáku.

„To zní báječně… jdu si umýt ruce, mám je od glazury.“

„Promiň, že jsem se nezeptal. Na čem teď děláš?“

„Paule, máš milenku?“ otázala se ho poprvé v životě, jakoby se nic nedělo.

„Jestli tím narážíš… jestli chceš jít do ložnice, tak já si dám jenom sprchu a...“

„Ne, špatně si mě pochopil.“

„Tak co je ti? Já tě přece miluju,“ pokusil se o neobratné objetí. Odstrčila ho.

„Mám v bance strašně moc práce. Někdy tam i přespím na otomanu, na ženský já nemám čas,“ dodal na vysvětlenou.

„Aha. Nezajdem někam na oběd? Mám v lednici jen jablečnej džus a pivo.“

„Jak jen chceš,“ začal se znovu oblékat. Grace si na sebe vzala jen jednoduché malé černé šaty a jantarový náhrdelník, který doplňoval barvu jejích vlasů. Odešla do koupelny a nalíčila si řasy. Nikdy jako teď necítila tak intenzivně, že se jí Paul odcizil, už dávno, před mnoha roky, když se odstěhoval s Colinem do New Yorku ke své matce.

„Sluší ti to, miláčku,“ políbil ji do vlasů a podržel jí dveře, když se oblékala do kožíšku z umělé střiže. Přešli mlčky k jejímu Porsche, které měla od svého biologického otce, a oba nasedli.

„Jak se díváš na tu dovolenou na jachtě? Já se na ni už hrozně těším. Cítím, že je to prostě to, co potřebuju. Splynout s mořem, ocitnout se v lůně přírody, rybařit, co ty na to?“

„Že to zní fantasticky,“ sešlápla plyn a všimla si, jak Paul zatnul z divoké jízdy nervózně pěsti. „Nevadilo by ti, kdybych si přivedla s sebou na loď jednu přítelkyni?“ střelila od boku.

„Samotnou? A necítila by se nesvá?“ pohlédl Paul na tachometr.

„To nevím, pusť to zatím z hlavy,“ zastavila u oblíbeného restaurantu, kde vystoupili.

Nevyjedeme si do Cascade County?“ zeptal se a smetl si ze saka neexistující smítko. A Grace se konečně usmála.

„To je báječnej nápad,“ uculila se a Paul jí galantně podržel dveře. Restaurant U černého orla se pyšnil svým malým městem Great Falls, pojmenovaném podle řady menších vodopádů, a pyšnící se také vůbec nejkratší řekou na světě – Roe River.

Grace si dala obalované žampiony s restovanými brambůrkami a dvojitou zeleninovou oblohou. Paul si objednal biftek.

Celou dobu se snažila nedívat se, jak přemílá v puse zkrvavené kusy masa, a dělalo se jí zle. Dřív jí tahle jeho libůstka také odpuzovala, ale on sám si to nikdy neuvědomil jako i spoustu jiných věcí, které mu neřekla přímo.

„Tak vyrážíme do Cascade County?“ usmíval se v objetí zimního platinového slunce, sotva opustili restaurant.

„Já… musím ještě dodělat to glazování, ale můžeš si půjčit mého Porsche a zajet si tam sám,“ rozmyslela si společný výlet jako zbytečnost.

„Dobře, pojedu,“ přikývl bez jediné otázky.

Dojela domů a vystoupila. Na palubní desce se houpaly klíčky od zapalování. Paul zaujal místo řidiče a pohlédl na ni.

„Užij si to,“ naklonila se do vozu a ušklíbla se. Potom zabouchla dveře od auta.

„Když šla po schodech nahoru do svého království, dodala: „Idiote.“

Svlékla se a nasázela sluníčka do pece, kterou nechala rozehřívat už od rána. Detailní práce na amforách jí zabrala plno času, ale zvykla si být ve své práci precizní.

Bylo už pozdě večer a Grace se teprve šla osprchovat od hrnčířské hlíny a glazovací směsi. Uvědomila si, že se Paul ještě stále nevrátil. Zřejmě trucoval. Mastodont s tou svou krvavou tlamou, napadlo Grace.

Skočila do postele a zadívala se na mobil. Zatoužila uslyšet Janetin hlas a po chvilce váhání vyndala vizitku a vyťukala její číslo.

„Ano?“ zaslechla její zastřený hlas.

„To jsem já, Grace. Stýská se mi po tobě,“ řekla a usrkla z plechovky piva.

„Tak přijeď,“ řekla Janet.

„To nemůžu, mám tu manžela, ale po víkendu odjede.“ Vtom vykřikla leknutím a spatřila polonahého Paula v ponožkách stojícího kousek od ní. „Ještě ti brnknu,“ rychle zavěsila.

„Ty máš milence?“ zeptal se tentokrát on.

„Vypadni z mojí ložnice,“ vybuchla a uviděla v jeho očích podivná, nebezpečná světélka, která tam nikdy nebývala.

„Já tě miluju, Grace a než by tě měl někdo jiný, tak tě radši těmahle rukama uškrtím jako poslední běhnu.“

„Odejdi odtud!“ Hleděla, jak si posbíral svršky ze sofa a poslušně odkráčel do obýváku. Okamžitě za sebou zamkla a viděla přes prosklené posuvné dveře s matným sklem, jak přechází po pokoji sem a tam jako tygr.

Pospávala jen chvílemi a druhého dne zaklepal Paul na dveře její zamčené ložnice brzy ráno.

Odemkla a zeptala se: „Co chceš?“

„Chci ti jenom říct do očí, že jestli máš milence, rozvedu se s tebou a zakážu ti vídat Colina.“

„Paule, já ti přísahám, že žádnýho chlapa nemám,“ lekla se Grace jeho pohrůžky. „A pak taky, že pojedu ráda na tu dovču na jachtě. Bude to fajn.“