MŮŽEŠ VŠE, CO CHCEŠ

Malý inspirativní průvodce na vaší kouzelné cestě životem

Katy Yaksha

Copyright © Katy Yaksha, 2017

ISBN 978-80-906535-2-8 (EPUB)

ISBN 978-80-906535-3-5 (MOBI)

Nevěřte nikomu, kdo říká,

že něco nedokážete.

Dokážete cokoliv, čemu věříte.

Poděkování

Mým rodičům za to, že jsem mohla přijít na tento svět a že mi dali to nejlepší, co mohli, aby se ze mě stalo to, čím jsem. Děkuji. Mým sourozencům za inspiraci a podporu. Děkuji. Mým přátelům, kteří jsou stále tady, i když někdy mezi našimi setkáními uplyne hodně vody. Děkuji. Všem učitelům na cestě a všem lekcím, které mě posunují dál. Děkuji. Každému, kdo vykročí na cestu podle hlasu svého srdce, protože tím pomáhá dělat náš svět lepší. Děkuji.

PŘEDMLUVA

ŽIVOT S CHUTÍ SLUNCE

Chcete se probouzet každý den s radostí?

Chcete žít svými sny?

Chcete mít pořád plno energie, nápadů a inspirace?

Všechno jde!

Když se chce, jak se praví.

A něco na tom pravdy bude. Nebo spíš, ona to pravda tak docela je.

Před pár dny jsem dočetla jednu knihu věnující se intuici. Při čtení oné knihy jsem si uvědomila, že čtu vlastně o tom, čím se tak nějak ve svém životě přirozeně řídím. Co mi pomohlo dojít k mnoha snům a stát se tím, čím jsem. Nebylo to poprvé, kdy mě napadlo:

Co takhle dát dohromady knihu z vlastních postřehů posbíraných na cestě vedené hlasem srdce? Knihu, která by mohla pomoci uvěřit i jiným, že můžeme cokoliv. Že se můžeme stát tím, čím jsme a být jednoduše šťastní?

Vím, že takových knih a návodů existuje spousta, ale pravdou také je, že každého z nás mohou k pochopení té samé věci inspirovat jiná slova, zážitky, úhly pohledu.

Procházela jsem se potom po pláži při západu slunce a v hlavě mi to začalo vřít. Nejdřív se samozřejmě slova ujal mozek a jal se mi chytře radit:

„Vážně? Inspirovat? Motivovat? Co jsi vlastně dokázala, že o tom tolik toužíš mluvit a radit ostatním?“

Jedna část mého já by mu to během okamžiku pokorně odkývala. Jenže vzápětí se ozval daleko silnější hlas a vůbec nedbal toho, co si to tam mozek blábolí. Hlas natolik silný a milý, že okamžitě převálcoval všechny prázdné řeči mého logického rádce a já stoprocentně věděla, že tentokrát slyším pravdu:

„Že jsi nic nedokázala? Že nemáš o čem mluvit? Prosím? Taková maličkost, že navrhuješ oblečení pod vlastní značkou a živí tě to, i přes to, že jsi návrhářství nikdy nestudovala, to je asi jen takový detail… Že jsi k tomu došla díky tomu, že jsi poslouchala sama sebe a věřila jsi, i když se kolikrát po cestě zdálo, že ti dojdou síly a že to nedokážeš… Není to žádný důkaz, viď? To, že teď bydlíš u moře a procházíš se po pláži, to je jen takové nic, že? To, že ses sem dostala, protože jsi o tom snila a věřila, že se to jednou splní, to také nic neznamená, ovšem! Že už jsi napsala několik knih, protože tě to baví a přinášíš tím ostatním radost a inspiraci… nic. A to, že jsi napsala svůj vysněný román a za opravdu krátkou dobu se ti podařilo podepsat smlouvu s nakladatelstvím, jak sis přála a věřila… A sama dobře víš, že je toho daleko víc… Třeba i to, že dokážeš vnímat svět dětskýma očima, k radosti nepotřebuješ diamanty, ale raději upřímnou společnost a třpyt odrážející se ze srdce v očích… I to je důležité připomenout, aby náš svět neztratil své kouzlo, abychom nezapomněli, že jsme bohatí už jen tím, že jsme vůbec naživu a můžeme všechnu tu krásu vnímat a dohromady sdílet… Opravdu to všechno nic není?“

Ha ha… Asi jo.

Tak já tu inspirativní knihu teda napíšu, řekla jsem si.

Vím, že srdce nikdy špatně neradí. Nepobízí nás k ničemu, co nemá smysl nejen pro nás, ale i pro ostatní. A tak určitě jsou na světě ti, kterým právě můj úhel pohledu a má slova mohou pomoci spatřit jejich vlastní neomezený potenciál a víru, že i oni mohou dokázat cokoliv a hlavně žít šťastně a radostně v každém okamžiku. Protože o tom hlavně život je.

Podělím se s vámi o poznatky o tom, jak je život krásný a jednoduchý, když mu nebráníme a položíme se na něj jako na vlnu. O mé myšlenky, metody, pomůcky, které vznikly nahodile a spontánně a které mi pomáhají zůstat napojená na hlas srdce a optimismus. A to i ve dnech, kdy přicházejí zkoušky.

Podělím se s vámi o vše, na co jsem na svých cestách za sny přišla, co jsem objevila a vyzkoušela na vlastní kůži, a co by i vám mohlo na vaší cestě pomoci. Díky tomuto životnímu přístupu jsem si přitáhla spoustu toho, co naplňuje mé srdce.

Někteří to nazývají „mít štěstí“.

Já se přikláním k názoru, že záleží na nás, pro co se rozhodneme, co pro to uděláme a čemu věříme.

Zastávám neformální a uvolněný přístup, miluju život u moře, cesty, smích od srdce, radost z obyčejných věcí, dobrou společnost, pohyb, učit se novému. Píšu tak, jak mě věci napadají, jak ke mně přicházejí. Ve velmi pohodovém duchu.

Přeji si, abyste se při čtení této inspirativní příručky cítili, jako bychom si hráli. A my si také budeme hrát. Protože kdo si hraje, nezlobí. Ba ne, kdo si hraje, ten se směje a se životem tančí.

A přesně to bude naším společným cílem. Začít se smát a protančit se do radostného života v každém okamžiku.

A také chci říct, že nebudu povídat o ničem novém, na co jsem přišla. Jen vám připomenu to, co jsme dostali do vínku spolu s naším životem. Věřím, že vás má slova inspirují k tomu, abyste se rozpomněli na svou vlastní sílu a napojili se na tichou nápovědu zevnitř, která vám vždycky poví, kudy jít. Slyšíme jí stále, jen se někdy bojíme uvěřit hlasu, který radí šlápnout vedle, než se zdá být jisté nebo než se od nás očekává. Jde jen o to překročit hranici strachu, který brání v tom, abychom naší přirozenou nápovědu používali a šli ve směru našeho srdce.

Pak už záleží jen na vás, jak s nově osvěženými vědomostmi o své vlastní síle naložíte. Věřím, že brzy s překvapením zjistíte, jak moc se váš život rozzářil a usnadnil, aniž by vás to stálo velké úsilí. Jen „nepatrnou“ změnu ve vašem každodenním myšlení a konání.

Těším se na setkání s každým z vás prostřednictvím těchto stránek. Hřeje mě pocit, že na světě přibudou lidé, jimž bude z očí zářit čistá radost ze života, a tu budou přirozeně šířit dál. Pak jsem splnila to, co jsem sem splnit přišla.

Ze srdce vám všem děkuji za to, že se zamýšlíte nad tím, jak naplno využít váš život a udělat z něj to nejlepší. Protože tím pomáháte nejen sobě, ale i všem okolo a mnohem, mnohem dál.

Šťastný člověk je jako zdravý strom. Čím více zdravých stromů, tím lépe se nám všem bude v našem světě dýchat.

∞

ÚVOD

Sny jsou od toho, abychom si je v životě plnili.

Sny jsou směrovky na naší cestě.

Radí, kudy se máme ubírat.

Sny nepatří jen do sféry „rád bych, ale“, „kdybych tak…“. Patří do našeho života. Máme na ně stejné právo jako na vzduch, světlo, tmu… Sny jsou stejně hmotné jako jablko, do kterého se s chutí zakousneme. Sny jsou lucerny, které září na naší cestě. Září z našich srdcí. Můžeme si je splnit. A tím, že si je plnit začneme, začneme zářit do světa. Na cestu dalším.

Máte zájem rozsvítit svůj život i životy dalších? Ať už je vaším snem cokoliv, stojí to za to. VĚŘTE, že toho můžete dosáhnout. Jinak by vám o tom vaše srdce nevyprávělo.

Dřív jsem byla přesvědčená, že se hlasem srdce řídí každý z nás. Vždyť čím jiným se v životě řídit než hlasem srdce? Pravdou ale je, že spousta lidí uzamkla tuto tichou a jednoduchou nápovědu na co nejhlubším místě ve svém nitru. Snad v období, kdy přestali věřit na pohádky. V době, kdy „vyrostli“, zvážněli a zesmutněli.

Já pohádkám věřím dodnes. Nemyslím si, že jsou jen pro děti. My všichni bez ohledu na datum narození jsme stále těmi dětmi. Navždy jimi zůstaneme. Naše duše roky nepočítá. Naše duše je stále stejně hravá, živá, zvídavá, radostná… Vyzývá nás, abychom jí představili svět v plné kráse. Chce po nás jediné:

„Žijte šťastný život. Vaše srdce vám cestu ukáže.“

Jdu za tím hlasem. Vydávám se na cesty. Jako rytíř, jako princ, i když bych snad měla radši obléct sukni a hrát si v bezpečí opevněného hradu na princeznu. Jenže mě to nedá. Láká mě svěží vzduch vonící dobrodružstvím a výzvami. Láká mě vše, co je za těmi vysokými jistými hradbami, za tím malým ohraničeným prostorem.

A tak sedlám koně anebo rovnou po svých běžím vstříc utkat se s devítihlavými saněmi, s vlastní zabedněností, pýchou i nabubřelostí, prosekat se křovím vlastních představ a omezení, sejít z cesty a zase jí najít a s ní další kus sama sebe a poznání, proč tady vůbec jsem.

Jdu a koukám kolem sebe. Nepřestávám se smát a nevzdávám se, i když na nové cestě dlouho prší, boty jsou skrz naskrz promočené a v kapse zrovna moc zlaťáků necinká. Krok za krokem víc a víc cítím, že i přes vysněný cíl, i přes vodu v botách, samotná cesta je pravým bohatstvím. Život prožitý naplno v každém okamžiku je královstvím, ke kterému skrze všechny zkoušky kráčím a ke kterému vede cesta necesta, co otevírá mou duši a naplňuje ji ryzím štěstím. Cesta plná nástrah a pokušení a také plná pocitu, že jsem opravdu naživu. Že ten život tady žiju. Že ho využívám naplno.

Vždyť slunce zase zasvítí a boty uschnou. O kus chleba a o vodu spolu s dobrým slovem a moudrostí se se mnou nějaký ten „chudý“ pocestný na rozcestí podělí. Prostor, který tato cesta otevírá před očima i v mé duši bych nikdy za těmi bezpečnými hradbami ani koutkem oka nezahlédla. A nikdy bych se nestala tím, kým doopravdy jsem.

Je toho spousta, o co si přeji podělit se. Rozdat kusy chleba a džbány vody spolucestujícím na rozcestí. Tak ráda vidím, když někdo něco riskne a po čase je vděčný, že ten krok do tmy udělal. Jak moc to jeho život změnilo a obohatilo. V pravém slova smyslu.

Vždyť od toho tu jsme. Abychom objevovali, zkoumali, využívali náš úžasný potenciál.

Nepřišli jsme sem čekat nebo sledovat děj jako v televizi. Tohle je náš život. Naše hra. A je jen na nás, čím každý moment naplníme.

Pokud tedy věříte, že vy jste strůjcem svého štěstí a že jste to vy, kdo o tom, jak vypadá váš život, rozhoduje, pokud jste odhodlaní učinit změny, které si učinit přejete a proměnit váš život v to, co ve svém srdci slyšíte, pak se zhluboka nadechněte, usmějte se a řekněte si:

„MŮŽU COKOLIV. JE TO JEN NA MĚ. JSEM ÚŽASNÝ/Á A MŮJ ŽIVOT JE PŘESNĚ TAKOVÝ, JAKÝ SI ZE SRDCE PŘEJI. JSEM ŠŤASTNÝ/Á, ŽE JSEM SE TAK ROZHODL/A.

MŮŽU COKOLIV.“

Cítíte svou sílu?

Cítíte, jak jste už teď propojení se svým životem?

Vím, že ano. Protože tak to zkrátka je.

MŮŽETE COKOLIV.

A ještě před tím, než otočíte na další stránku, chci podotknout, že vše, o čem píšu, jsou mé zážitky, mé úhly pohledu. Čtěte je s otevřeným srdcem i myslí. Inspirujte se, nechte je v sobě rezonovat a vytvořte si svůj vlastní úsudek, své vlastní postupy. Vemte si z mých slov jen to, co s vámi souzní. Každý jsme jiný, každý jsme originálem a nikdo nemůže kráčet tu samou cestu. Můžeme se vzájemně inspirovat a pomáhat si, ale svou cestou kráčíme sami za sebe. Každý máme svůj vlastní kompas uvnitř sebe. Nikdo jiný nemůže vědět, co přesně potřebujeme.

Mým přáním a účelem této příručky je nasměrovat vás zpátky k vaší vnitřní nápovědě. Hlasu srdce. Abyste mohli kráčet po své cestě s vaším srdcem – nejvyšším rádcem – pevně za ruku.

∞

Příležitost

Bojovník nezůstává jen u snění. Když jednoho dne zaklepe jeho sen konečně u jeho dveří, bojovník světla neváhá a hned otevře snu dveře dokořán. Pokud je to nutné, sbalí všechny nástroje, co má v daný moment k dispozici a vydá se na cestu. Neztrácí čas, nečeká, až bude lépe připraven, až bude lepší počasí nebo bude mít lepší výbavu, protože příležitosti se neopakují. Přicházejí další, ale ta samá už se nikdy v tom samém rozpoložení nezopakuje. A protože to ví, tak v okamžiku, kdy se před ním objeví příležitost, o které si snil, na kterou čekal, neváhá ani minutu a chopí se jí. V ten moment se jeho sen promění v jeho realitu a bojovník to rozpozná. Jen ten, kdo nemyslí své sny vážně, jen ten zůstává i v tento rozhodující moment dál v teple svého pohodlného domova a za skleněnými okny se zasněnýma očima si dál představuje, jaké by to bylo, kdyby mohl svůj sen žít.

KAPITOLA JEDNA

MŮJ PŘÍBĚH – VĚŘ SVÝM SNŮM

Proč sdílím svůj příběh, svou cestu?

Snad vás může inspirovat v rozhodnutí vyrazit za hlasem srdce, dodat odvahu. Přestat se bát a zkrátka vyrazit za vašimi nesplněnými sny. Jsem obyčejný člověk jako každý jiný, nemám nadpřirozené schopnosti, mám všechno, co máte i vy.

Mé srdce bije spolu s mořskými vlnami. Kladu si otázku – proč? Odpověď je jasná – nevím. Ale rozhodně vím, že nejlépe se cítím v blízkosti moře. Když jsem od něj vzdálená delší dobu, cítím se doslova jako ryba na suchu. A vůbec nejlépe, pokud to moře omývá břehy nějakého ostrova. A vím také, že když je srdce šťastné, je člověk šťastný. A šťastný člověk září do světa a pomáhá zářit ostatním. A tak mi nezbývá nic jiného, než se u toho moře vyskytovat co nejčastěji.

Někteří bývalí přátelé o mně tvrdili, že jsem přehnaný snílek. Že jsem blázen a příliš fantazíruju. Že se chci dotknout hvězd. Pro rodinu to byl nejdřív šok. Jako pro každého rodiče, jak si dovedu představit. Báli se o mě, když jsem se rozhodla, že nedodělám vysokou školu a půjdu v životě svou cestou. Báli se, že se neprosadím. Že to bude těžké a proč musím být taková? Proč nemůžu být jako ostatní – normální? I já jsem se sama sebe kolikrát ptala. Proč nemůžu být jako ostatní? Dnes už vím. Nemůžu. Jsem taková, jaká jsem. Každý jsme originálem. Já i každý z vás. Každý máme jiné sny, jinou cestu. Jen my sami víme, co je pro nás to pravé. Co v nás zažehne oheň nadšení, pocit, že uděláme cokoliv, abychom to získali, abychom to dokázali. Jdu tudy, kudy mi radí srdce. A i když nemám vysokoškolský titul, který by mi „zaručil jistou budoucnost“, jsem tady a něco jsem už přece dokázala. A i když to vždycky nebylo a není jednoduché, neměnila bych za nic na světě.

Život žitý podle hlasu srdce a naplno je totiž k nezaplacení.

ŽIVOT V ZAHRANIČÍ, TANEC A DJING

Narodila jsem se na jihu Čech, ale od mala mě to táhlo do zahraničí. A především k moři. Snad mě lákalo cizí prostředí skýtající neustálou možnost učit se něčemu novému. K utváření vize mé budoucnosti určitě výrazně přispělo i naše domácí kreativní prostředí. Svět fantazie, představivosti a snů zabíral v mém životě od malička velký prostor. Spřádala jsem sny o tom, že se jednou stanu módní návrhářkou, budu hodně cestovat a budu o tom psát a inspirovat další, aby šli za tím, po čem ze srdce touží. To poslední jsem vnímala jako své hlavní poslání.

Kromě tvoření pro mě byl vždycky důležitý pohyb. Život je změna a život je pohyb. Bez pohybu vše ustrne. Myslím, že bychom se nikdy neměli přestat hýbat. Vyzkoušela jsem tehdy všechno možné, i přes to, že jsem nikdy nebyla žádný sportovní šampion. Dokonce jsem jeden čas měla problémy s dechem, a když jsem navštívila doktorku, doporučila mi, že bych měla sport omezit na minimum, protože mám něco na srdci a skoliózu páteře a tak. Zkrátka, že bych se měla šetřit. Už v té době mi ono doporučení znělo tak absurdně, asi jako kdyby mi doporučila, abych přestala dýchat. Že potom mi bude lépe. Se sportem jsem neskončila, naopak. Propadla jsem vášni tance a díky tanci se mi otevřely dveře k jednomu z největších životních snů a díky pohybu, který provází pravidelně celý můj život, se cítím skvěle. Když jsem měla línější období a přestala se hýbat, cítila jsem ihned úbytek energie i přirozené radosti ze života. Dnes kromě jiného cvičím intenzivně yogu, téměř každý den a žádnou skoliózu páteře, ani vadu na srdci nevnímám.

Jediné vady na srdci intenzivně cítím, když ho přestanu poslouchat.

V té době jsem studovala ekonomickou školu, kde se mi potvrdilo, že seriózní paní v uhlazeném kostýmku ze mě opravdu nikdy nebude. Daleko víc než grafy a tabulky mě bavilo vystupování s taneční skupinou, kreslení návrhů pod lavicí a fantazírování o cizích zemích a neomezených možnostech.

Když mi bylo 22, naskytla se mi díky tanci jedinečná příležitost odjet na léto na ostrov Mallorca. Sen o životě v zahraničí a dokonce u moře stál přímo přede mnou. Jediné, co mi v cestě bránilo, bylo studium a okolí, které to se mnou „myslelo dobře“. I přes to, že jsem sama měla strach, jak to celé dopadne, šla jsem do toho. Sehnala jsem si brigádu, vydělala peníze na letenku, ani nevím, jak jsem zvládla všechny zkoušky za semestr v rekordním čase, doma oznámila svůj plán dva dny před odletem, protože jinak by mě ze strachu nepustili, zhluboka se nadechla a skočila.

Odvážnému štěstí přeje. Události nabraly nečekaný spád. Na Mallorce jsem se seznámila se stejně odhodlanou dívkou a naše sny se během krátké doby spojily v jeden společný. Obě jsme milovaly tanec, hudbu, smích a obě jsme věřily, že všechno je možné. Na Mallorce jsem nakonec místo jednoho zůstala devět měsíců. K upřímnému zděšení mé milé rodiny opustila studentský život a definitivně se vzdala vyhlídky na kariéru úspěšné manažerky. Ponořila jsem se naplno do uměleckého života, o kterém jsem si vždycky snila. A nebylo vůbec těžké podlehnout kouzlu života v každodenní blízkosti moře a usměvavých lidí.

Druhý rok jsme se s mojí novou kamarádkou a „kolegyní“ díky řetězci náhod a příležitostí, které se před vás staví, když to risknete a pustíte se neznámou cestou za hlasem srdce, přesunuly z Mallorky na sousední ostrov Ibiza. Náš cíl: prorazit na Ibize jako dívčí DJské duo. Uspět na Ibize jako Djky bylo v té době asi tak pravděpodobné jako když si řeknete: „Koupím si Eiffelovku“.