ROZPRÁVKY DO KAPSIČKY IV.DIEL

ANDREA GUZEL

Grafická a technická spolupráca: Szekereš František, Tóth Ladislav

Edícia: MEA 2000 o. z.– Mladá Éra Autorov nového tisícročia

Autorské práva vyhradené

ISBN 978-80-89515-61-5

Tri priania

V jednom domčeku býval malý chlapček so svojou mamičkou. Chlapček sa volal Kristián a veľmi rád pomáhal svojej mamičke so všetkým čím sa dalo. Mali jednu kravičku iba a inak žili skromne. Kristián rád sedával na lavici pri peci a čítaval svoje rozprávkové knižky. Raz po večeri započul tiché, ale predsa počuteľné akési škrípanie. Nevidel však nič. Na druhý deň ráno po raňajkách zbadal vedľa skrinky pri zemi malú dieru.

„Čo to môže byť a z čoho?“ – spytoval sa mamičky malý Kristián.

Nevedeli však prísť nato, čo by to mohlo byť. Kristián sa rozhodol, že zistí kto to alebo čo to môže byť. Večer keď mamička zaspala, sadol si na stoličku tak, aby dovidel na malú dieru v stene. Očká mu už klipkali, keď tu začul to známe škrípanie. Uvidel niečo malé ako to rýchlo vybehlo z diery. V tom momente očká prestali byť ospalé. Kristián sa postavil a zapchal dieru. Čakal kto sa objaví. Po chvíli uvidel konečne to čudo, čo sa chcelo dostať do diery. Bola to malá myška. Pobehovala sem a tam, a keďže diera bola zatarasená, nevedela sa dostať do diery. Kristián rozmýšľal, až ho napadlo.

„Pripravím pascu pre myšku, a tak ju chytím!“ - povedal si sám pre seba.

Pripravil potichu krabicu so šnúrkou, pod krabicu dal malý kúsok chleba a čakal. Šnúrku držal v ruke, aby mohol včas potiahnuť keď sa myška ukáže. Veru bola noc, pomaly sa chýlilo k ránu, keď tu zbadal Kristián myšku ako sa blíži ku krabici. Ešte kúsok a šup, Kristián potiahol šnúrku a myška bola chytená. Sadol si na krabicu , aby náhodou myška neušla. Zrazu počuje ľudský hlas.

„Prosím ťa Kristián pusť ma, prosím ťa pusť ma!“ - bolo počuť nevedno odkiaľ. Kristián sa obzeral, ale nevidel nikoho a nič. Až keď sa to zopakovalo, zohol sa ku krabici a vtedy zistil, že hlas vychádza z krabice.

„Ale veď myšky nerozprávajú.“ - hovoril si sám pre seba.

Myška to začula a znovu prehovorila.

„Kristián, prosím ťa pusti ma, dobre sa ti odvďačím, splním ti tri priania!“

Kristián váhal, ale napokon sa rozhodol, že pustí myšku.

„Ale ako mi zaručíš, že skutočne dodržíš slovo?“ - spytoval sa nahlas myšky.

„Splním, čo poviem, to splním.“

A tak Kristián vypustil myšku z pod krabice a čudoval sa. Myška sa postavila pred neho, ruky dala vbok a začala tancovať. Myslel si, že myška si z neho robí posmech. No tak chutne tancovala, že sa len díval a díval. Keď myška dotancovala, sadla si a prehovorila.

„ Milý Kristián, povedz mi aké je tvoje prvé prianie?“

Kristián sa prebral, lebo nechápal ako môže myš tancovať a začal premýšľať. Napokon vyhŕklo z neho.

„ Želal by som si, aby sme mali okrem kravičky aj iné zvieratká, ktoré by nám dávali potravu, pre mňa a mamičku a aby sme ich mali z čoho chovať. Stále sme veľmi chudobný a naša kravička nemá toľko mliečka. To by som si želal.“

Myška sa zamyslela a luskla tri krát svojimi malými pazúrmi. Zrazu Kristián začul toľko hukotu, džavotu spoza okna z vonka. Nakukol cez okno a čo nevidí? Množstvo zvieratiek sa pohybovalo pod oknom a behalo si okolo domčeka. Sliepočky, husi, kačičky, mačička, psík, kozička, kravička, ovečka, prasiatka... a ešte ďalšie milé zvieratká. Kristián začal skákať od radosti a pritom výskal až sa to ozývalo do hory a stadiaľ ako ozvena sa vracalo späť. Započula to aj mamička, ktorá bola v hore a zbierala lesné plody. Tak sa otočila a vracala sa domov. Medzitým Kristiánovi myška kázala povedať druhé prianie. Kristián si želal, aby sa ich chalúpka síce skromná, premenila na pevný domček, aby v zime nemali zimu vnútri a nedostal sa do ich domčeka nikto cudzí. Mamička bola na kraji hory, skadiaľ bolo vidieť na ich domček. No nevidela svoju chalúpku, ale akýsi parádny domček. Nevedela čo sa deje, a tak pridala do kroku. Kristián si pretieral očká a bol spokojný ako myška dodržala svoje slovo. Len sa obával, aby to tak ostalo navždy, aby to všetko nezmizlo keď myška odíde preč. Veru toho sa veľmi bál a tak si dovolil sa spýtať malej myšky.

„Myška prosím ťa, skutočne nám necháš všetko čo si želám?“

„Áno nechám, zmizne to iba v tom momente, kedy sa jeden z vás stane zlým človekom a nebude si vážiť to čo má, prestane sa starať o všetko sám. A ešte aké je tvoje posledné prianie?“

Kristián už presne vedel aké bude jeho posledné želanie. Chcel pre mamičku a pre seba zdravie a ešte mešec peňazí, z ktorého nikdy neubudne. No nevedel sa rozhodnúť, ktoré želanie je vhodnejšie. To už sa blížila mamička k domčeku, ešte pár krokov.

„Mamička, mamička!“ – zvolal Kristián z okna.

Mamička si pretrela oči, aby lepšie videla a keď zistila, že skutočne v okne vidí Kristiánovu hlavu, rozbehla sa k nemu.

„Mamička čo by si želala, stále byť zdravá alebo mešec plný peňazí, z ktorého nikdy neubudne? Ale prosím zamysli sa poriadne a nič iné sa nepýtaj.“

Mamička nahlas dumala, zdravie je veľmi vzácne a potrebné, ale aj mešec peňazí je vzácny a potrebný, pretože bez peňazí si nemôžu dovoliť ani lekára ak by niekto ochorel. Ako vybrať čo je správne?, hm, hm... Mamička ešte chvíľku hmkala a napokon odpovedala Kristiánovi na otázku.

„Asi by som si želala mešec plný zdravia a peňazí, z ktorého nikdy ničoho neubudne.“

„To je ono mamička. Áno myška to si želám!“ – vykríkol Kristián. Myška luskla znovu svojimi malými pazúrmi a Kristián mal v ruke mešec. Pozrel sa dnu a čo nevidí: - mešec plný peňazí a zdravia.

Odsypal pár peňazí a skutočne neubudlo z mešca. A zdravie si stále sedí na svojom mieste. Mamičke vysvetlil teraz, koho vlastne chytil po tom ako počul to čudné škrípanie a čo sa vlastne udialo. Mamička nechápavo krútila hlavou a pritom sa milo pozerala na malú myšku, ktorá sedela pred nimi na stole a chrúmala akýsi nájdený kúsok omrviniek. Kristián sa ešte raz poďakoval myške a hneď jej ponúkol miesto v ich domčeku, že tam môže ostať navždy bývať. Dokonca sa zasmial nad myšlienkou, že jej sám postaví malú postieľku, aby mala kde myška spávať. Veru bolo to radosti, aj mamička sa tešila a vôbec jej nevadilo, že niekde myši chytajú a oni budú chovať jednu malú myšku. A tak sa končí príbeh o myške, ktorá dokázala splniť tri priania.

Záhadná žaba

V jednom kráľovstve bývala prekrásna princezná Laura. Okrem toho, že bola veľmi krásna, mala prekrásne dlhé priam zlaté vlasy. Každý kto uvidel princeznú Lauru, jej krásu závidel, ale keď otvorila ústa, každý pochopil aká je hlúpa princezná. Všetci sa princeznej Laure vyhýbali, lebo skutočne bola nielenže dosť hlúpa, ale aj vedela si robiť posmešky z každého, koho stretla. Raz ako sa prechádzala po kráľovskej záhrade, uvidela skákať akúsi veľkú žabu rovno pred jej obľúbenou hojdačkou. Veľmi ju to napajedilo. Začala kričať na plné hrdlo, až sa z kráľovských okien pozerali, že čo sa deje v záhrade. Nevideli nič nového, čo už princezná neurobila. Len tentoraz nevedeli prečo tak strašne škrieka. Všetci z okien sledovali čo sa bude ďalej diať. Princezná Laura konečne doškriekala a rozbehla sa k hojdačke. Zbadala, že ešte aj žaba ostala z jej škriekania ohúrená a sedela placho pred hojdačkou. Cestou princezná schytila akúsi halúzku a pustila sa mlátiť splašenú žabu. No len čo zasiahla žabu prvý krát, žaba otvorila veľkú papuľu a schmatla princeznú Lauru za jej prekrásne vlasy. Veru, držala vlasy a nepustila. Princezná sa zahnala druhý krát a vtedy pocítila, že ju čosi ťahá za vlasy. Od jedu začala mlátiť haluzou okolo seba sem a tam, ale to nepomáhalo. Žaba držala jej vlasy v papuli a vôbec nemala v úmysle pustiť ich. Ale po dlhom jedovaní sa princezničky Laury, pustila vlasy a chcela odskákať čo najďalej. Vtom však dostala takú po papuli, že ju to veľmi najedovalo, a tak sa otočila a zaškriekala žaba ľudským hlasom.

Strieborná jedlička

Psík Alan- záchranca

Macocha- bosorka

Pavúk Karol

Krásna Valika

Kučeravá Zuzi

Dievčatko so smutnou tvárou

Čarovná červená ruža

Modrý kabát