Text copyright The Little Book of Hygge © Meik Wiking, 2016

The author has asserted his moral rights. All rights reserved

Designed by Hampton Associates

Z anglického originálu The Little Book of Hygge

vydaného nakladatelstvím Penguin Books Ltd, Londýn, v roce 2016

přeložila Monika Vitinová

Odpovědná redakce Marie Fišerová

Obálka dle originálu a sazba René Senko

Technická redakce Petr Kovář

Tisk a knihařské zpracování

Tisk Centrum, s. r. o., Moravany u Brna

Jako svou 2317. publikaci

vydalo Nakladatelství JOTA, s. r. o.

Škárova 16, 612 00 Brno

tel.: 539 086 580

e-mail: jota@jota.cz

www.jota.cz

V Brně roku 2017

První vydání

Počet stran 288

ISBN epub 978-80-7565-145-7

ISBN mobi 978-80-7565-146-4

ÚVOD

Hyg? Hýge? Hygé? Není důležité, jak budete „hygge“ vyslovovat, či dokonce hláskovat. Na otázku, jak se vyslovuje nějaká emoce, by jeden z největších filozofů naší doby – Medvídek Pú – odpověděl: „Emoci nepíšete, emoci cítíte.“

Správně napsat a vyslovit „hygge“ je ještě jednoduché. Ale přesně vysvětlit, o co se jedná, to už je trochu zapeklité. Hygge bývá popisováno různě, od „umění vytvářet sounáležitost“, „útulna na duši“ a „schopnosti hodit starosti za hlavu“ přes „vyhledávání všeho, co nás uklidňuje“, „důvěrnou pospolitost“ až po moje oblíbené „kakao s rozsvícenou svíčkou“.

Hygge je atmosféra, která nás obklopuje, a vědomé prožívání štěstí. Je to způsob bytí s lidmi, které máme rádi. Je to pocit domova. Pocit, že kotvíme v přístavu bezpečí, kde jsme chráněni před světem a kde si můžeme dovolit být sami sebou. A můžeme si třeba dlouho povídat o všech těch malých nebo velkých věcech života nebo klidně a nevtíravě sdílet tichou společnost jeden druhého nebo si prostě jen tak o samotě vychutnávat šálek horkého čaje či lahodnou kávu s čepicí napěněného mléka.

Bylo to takhle jednou v prosinci těsně před Vánocemi, kdy jsme s několika přáteli trávili víkend ve staré dřevěné chatě. Zrovna to byl nejkratší den v roce. Smrákalo se a okolní krajinu projasňoval bělostný sníh. Když kolem čtvrté odpoledne slunce zapadlo, neviděli jsme jej dalších sedmnáct hodin. Celí vymrzlí jsme se vydali do chaty rozdělat oheň.

Po výletě jsme byli všichni unavení. Seděli jsme v půlkruhu kolem krbu, na sobě tlusté svetry a vlněné ponožky, těžkla nám víčka. Nikdo nic neříkal, jen zpovzdálí doléhalo pobublávání chystané večeře, v krbu praskalo dřevo a sem tam si někdo usrkl svařeného vína. Pak jeden z nás prolomil ticho.

„Může tohle být ještě víc hygge?“

„Jo,“ ozvala se po chvíli jedna dívka, „chtělo by to ještě pořádnou bouřku.“

Museli jsme jí dát za pravdu.

KLÍČ KE ŠTĚSTÍ?

Mám tu nejlepší práci, o jaké se vám ani nezdá. Zabývám se totiž tím, co činí lidi šťastnými. V našem Institutu výzkumu štěstí, což je nezávislý think-tank zaměřený na životní pohodu, spokojenost a kvalitu života, zkoumáme příčiny a důsledky lidského štěstí a pracujeme na zlepšení života lidí ve všech končinách světa.

Sídlíme v Dánsku a – samozřejmě – pálíme svíčky od pondělí do pátku a – samozřejmě – naše kanceláře jsme si vybírali tak, abychom si to mohli udělat hygge. Krb tu ale není. Zatím. Naše instituce vznikla v Dánsku zcela oprávněně, protože se dlouhodobě řadíme k nejšťastnějším národům světa. Dánsko rozhodně není dokonalou utopií a s většími či menšími problémy se musí potýkat jako všude jinde. Věřím však, že my Dánové můžeme inspirovat mnohé další země k radostnějšímu vnímání života.

Označení Dánska jako vůbec jedné z nejšťastnějších zemí vyvolalo v médiích velký zájem. Co týden se mě novináři z The New York Times, BBC, Guardian, China Daily a Washington Post ptají: „Jak to děláte, že jste tak vyrovnaní a spokojení?“ a „Co se od vás, co se štěstí týče, můžeme naučit?“ Delegace starostů, badatelů a politiků ze všech koutů světa často navštěvují náš Institut výzkumu štěstí ve snaze získat... no... štěstí. Jaký že to je ten recept na životní pohodu, kvalitu života a spokojenost, kterých si my Seveřané užíváme. Pro mnohé je to docela záhada, protože – kromě toho příšerného počasí – v celosvětovém měřítku Dánové podléhají jedněm z nejvyšších daňových sazeb.

Zajímavé je, že sociální stát zde má širokou podporu. Tato podpora pramení z uvědomění, že sociální model proměňuje naše společné bohatství na blahobyt, na dobrý život. My neplatíme daně, my investujeme do naší společnosti. Pořizujeme si kvalitu života. Klíčem k porozumění vysoké míry pociťovaného štěstí je schopnost sociální péče omezit rizika, nejistoty a úzkost mezi obyvateli a zamezit jejich extrémní nespokojenosti.

Nicméně nedávno mi došlo, že v dánském receptu na štěstí mohla být přehlédnuta jedna naprosto zásadní ingredience – hygge. Slovo „hygge“ pochází z norštiny a je to výraz pro rozpoložení duševní pohody. Po téměř pět století bylo Dánsko a Norsko jedním královstvím, než Dánsko v roce 1814 o Norsko přišlo. „Hygge“ se poprvé objevilo v psané dánštině na počátku 19. století a spojení mezi hygge a duševní pohodou nebo štěstím možná není náhodné.

Podle celoevropského sociálního průzkumu jsou Dánové nejšťastnější lidé v Evropě a také ti, kteří se nejčastěji setkávají se svými přáteli a svou rodinou, jsou vyrovnaní a nejméně stresovaní. Proto je vzrůstající zájem o hygge naprosto opodstatněný. Novináři projíždějí Dánskem a pátrají po hygge. Ve Velké Británii se na vysokoškolské úrovni vyučuje dánské hygge a po celém světě se vynořují jako houby po dešti hygge pekárny, hygge obchody a hygge kavárny. Ale jak se to hygge vlastně dělá? A jak souvisí se štěstím? A co to přesně je? To jsou některé z otázek, na které se vám tato kniha pokusí odpovědět.

HYGGE SNADNO A RYCHLE: SVÍČKY

Žádný návod na hygge by nefungoval bez svíček. Když se Dánů zeptáte, co se jim v souvislosti s hygge okamžitě vybaví, pětaosmdesát procent z nich vám řekne: svíčky.

Slovo „morous“ se v dánštině řekne lyseslukker, což doslovně znamená „ten, který zhasíná svíčky“. To není náhoda. Není rychlejší způsob, jak si udělat hygge, než zapálit pár svíček neboli, jak se říká v dánštině, levende lys – „živá světla“. Rufus Gifford, americký velvyslanec v Dánsku, o lásce Dánů ke svíčkám poznamenal: „Chci říct, že nejsou jen v obývacím pokoji. Jsou všude. Třeba ve třídách, v místnostech, kde se schůzuje, vlastně kam se podíváte. Jako Američan si pomyslíte: Ha, nebezpečí ohně! Jak jen můžou mít děti ve třídě otevřený oheň? Je to proto, aby jim bylo dobře, je to pocit útulna.“

Tento muž odhalil naši životní filozofii naprosto přesně. Podle Evropské asociace výrobců svíček se v Dánsku spotřebuje na osobu mnohem víc svíček než v ostatní Evropě. Na každého Dána připadá ročně kolem šesti kilogramů svíčkového vosku. Abychom si to ještě více propojili, každý Dán spořádá za rok kolem tří kilogramů slaniny (ano, spotřeba slaniny na osobu je v Dánsku standardní ukazatel). Naše spotřeba svíček je tedy evropským rekordem. V Dánsku se spálí dvojnásobně větší množství vosku než například v Rakousku, kde je roční spotřeba na osobu něco málo přes tři kilogramy. Vonné svíčky nejsou u nás žádný trhák. Dokonce Asp-Holmblad, což je nejstarší dánský výrobce svíček, ani ve svém sortimentu vonné svíčky nenabízí. Parfémované svíčky jsou považovány za umělé a Dánové upřednostňují přírodní a bio produkty. Pokud jde o nakupování v bio kvalitě, v rámci Evropy Dánové rovněž zaujímají přední místa.

Podle jedné ankety si během podzimu a zimy rozsvěcuje svíčky téměř každý den více než polovina Dánů a pouze čtyři procenta tvrdí, že nikdy. V prosinci vyletí spotřeba svíček v Dánsku trojnásobně. V tomto čase je možné vidět i speciální svíčky, které se zapalují jen před Vánocemi. Jsou to kalenderlys – adventní svíčky. Je na nich vyznačeno dvacet čtyři dílků, jeden na každý den, což je pasuje na ty nejpomalejší hodiny světa.

Další speciální příležitostí pro svíčky je

4. květen, tedy lysfest neboli slavnost světel. Večer tohoto dne v roce 1945 odvysílala BBC zprávu o kapitulaci německých ozbrojených sil, které okupovaly Dánsko od roku 1940. Stejně jako jiné země zažívalo Dánsko během druhé světové války výpadky proudu, aby se nepřátelským letadlům zabránilo v navigaci podle osvětlení. A právě návrat světla spojený se svobodou Dánové dodnes oslavují tak, že tento večer ve všech oknech hoří svíčky.

Ať už jsou svíčky sebevíc hygge, být blázen do jejich nepřetržitého pálení má jeden zásadní problém – saze. Studie prokázaly, že pouhá jedna hořící svíčka zaplní vzduch mikročásticemi více než auta z rušné ulice.

Ze studie provedené stavebním výzkumným institutem vyplynulo, že svíčky hořící v uzavřeném prostoru vylučují více škodlivin než třeba cigarety. Ačkoliv je Dánsko zemí s vysokou mírou různých opatření, na nálepky s varováním na svíčkách si ještě počkáme. S hygge fanatiky si to nikdo nechce rozházet. Mezi Dány nyní existuje aspoň zvýšené povědomí, že je důležité často větrat. Ovšem i přes varovné argumenty pokračují Dánové ve spotřebě svíček, jako kdyby se nechumelilo.

LAMPY

Světlo se netýká jen svíček. Osvětlením jsou Dánové přímo posedlí. Jednou jsem se svou přítelkyní strávil dvě hodiny chozením po Římě, jen abychom našli restauraci, která by měla to správné hyggelig osvětlení.

Lampy si Dánové vybírají pečlivě a uvážlivě a ve svých domovech je pak strategicky rozmisťují, aby vytvořili malebné přístavy zalité teplým světlem. Je to druh umění, vědy i průmyslu. Některé vůbec nejkrásnější lampy pocházejí ze zlatého věku dánského designu. Jsou to například lampy Poula Henningsena, Arna Jacobsena a Vernera Pantona. Navštivte nějakou studentku, co má hluboko do kapsy, a vsaďte se, že v rohu její garsonky o velikosti třicet dva metrů čtverečních narazíte na lampu v hodnotě 1000 eur od Vernera Pantona.

Základní pravidlo: čím nižší je teplota světelného zdroje, tím více je to hygge. Blesk fotoaparátu má kolem 5500 K (kelvinů), zářivky

5000 K, žárovkové lampy 3000 K a západ slunce, plameny hořícího dřeva a svíčky dosahují kolem 1800 K. Tohle je váš ideální hygge bod.

Chtěli byste vidět, jak vypadají upíři na denním světle? Pozvěte si partu Dánů na hygge večeři a usaďte je pod zářivku s 5000 K. Nejdříve přimhouří oči a pokusí se prozkoumat to mučicí zařízení, které jste přimontovali ke stropu. Posléze se začnou vrtět a neklidně poposedávat, nervózně si mnout oči a maskovat tiky.

Naše doslova posedlost světlem pramení z nedostatku přirozeného světla v době od října do března. Během tohoto půlročního období je jediným „světelným“ zdrojem, kterého má Dánsko nadbytek, tma. Avšak léto, které pak přijde, je opravdu nádherné. Když první paprsky světla doputují do země, Dánové se proberou z hibernace a škobrtají jeden přes druhého, jen aby si našli své vytoužené místo na slunci. Léto v Dánsku miluji. Je to ten nejfantastičtější čas v roce. A jako by nestačilo, že zima je hluboce temná a mrazivá a léto krátké, ještě nám v Dánsku sto sedmdesát devět dní v roce proprší. (Fanoušci seriálu Hra o trůny, vybavte si město Winterfell.)

To je důvod, proč bylo hygge tak zdokonaleno a proč na něj my Dánové nahlížíme jako na součást naší národní identity a kultury. Hygge je protilék na studené zimy, deštivé dny a nekonečnou všudypřítomnou tmu. Takže i když můžete mít hygge celý rok, v zimě je nejen nezbytností, ale téměř až nepostradatelnou strategií přežití. Proto mají Dánové pověst „hygge-fundamentalistů“ a mluví o něm... no zkrátka v jednom kuse.

Oblíbeným místem u mě doma v Kodani je okenní parapet v kuchyňské a obývací části bytu. Je dost široký na pohodlné posezení a taky tam mám polštáře a deky, aby to byl skutečně hyggekrog (viz slovníček hygge na str. 42). To místo je pro mě svým způsobem magické. Zpod parapetu sálá v zimě teplo a přímo vás vyzývá, abyste se tu večer po návratu domů uvelebili s hrnkem horkého čaje. Ale co na něm mám rád nejvíc, je výhled přes dvůr na hřejivá jantarově zbarvená světla vycházející z každého bytu. Je to stále se měnící mozaika světélek podle toho, jak zrovna lidé odcházejí a přicházejí. Za tento čarokrásný výhled jsem částečně vděčný Poulu Henningsenovi. S největší pravděpodobností totiž každý dobře osvětlený dánský pokoj v sobě ukrývá lampu tohoto architekta a designéra, kterého tu všichni znají pod zkratkou PH.

PH byl pro svítidla to, co Edison pro žárovky. Světlem byl přímo posedlý (jako ostatně všichni Dánové). Někteří jej nazývají prvním světovým architektem osvětlení. Svou kariéru zasvětil zkoumání důležitosti světla pro naši pohodu a cílem bylo vyvinout takovou lampu, která by vydávala příjemně tlumené světlo.

Poul Henningsen se narodil v roce 1894 a jeho dětství provázela měkká zář petrolejových lamp. Ty byly zdrojem pozdější tvůrčí inspirace. Henningsenovy návrhy tvarovaly a kultivovaly sílu elektrického osvětlení, které si přesto zachovávalo hřejivou měkkost petrolejek.

Osvětlit dobře místnost nestojí peníze – ale vyžaduje to kultivovanost. Od osmnácti let jsem začal experimentovat se světlem, pátral jsem po harmonii v osvětlení. Lidské bytosti jsou jako děti. Jakmile dostanou novou hračku, zahodí tu starou a orgie započnou. Elektřina umožnila hovět si ve světle.

Kdybyste se večer dívali ze střechy tramvaje do oken v prvních patrech, překvapilo by vás, jak jsou lidské domovy neutěšené. Nábytek, koberce, celkový styl – to vše je v porovnání s důmyslným rozmístěním osvětlení naprosto druhořadé.

Poul Henningsen (1894–1967)

TŘI DÁNSKÉ KULTOVNÍ LAMPY

LAMPA PH

Po deseti letech experimentování s osvětlením u sebe doma v podkroví představil Henningsen v roce 1925 svou první lampu pod autorskou značkou PH. Použil řadu navrstvených stínítek, která rozptýlila světlo a přitom skryla žárovku, takže lampa vydávala měkčí a rozptýlenější světlo. Navíc aby ostré bílé světlo přiblížil k červenému konci barevného spektra, nabarvil Henningsen vnitřní stranu jednoho ze stínítek načerveno. Největší úspěch zaznamenala lampa PH5 s kovovými stínítky, která byla uvedena na trh v roce 1958. V současnosti se lampy značky PH vyrábějí v obrovském množství různých podob. Mnohé z nich se už ani nedělají, a proto se ty nejvzácnější mohou v aukci vyšplhat i na částku kolem 24 000 eur.

LE KLINT

V roce 1943 začala Klintova rodina vyrábět stínidla se skládanými záhyby. Ve skutečnosti si je pro své vlastní použití vymyslel už o čtyřicet let dříve dánský architekt Peder Vilhelm Jensen-Klint, když navrhl petrolejovou lampu a potřeboval ji i zastínit. Stal se z toho rodinný podnik využívající dovednosti, design, inovaci a podnikavého ducha synů a dcer Klintových.

Table of Contents

První kapitola