Od chudoby k moci

JAMES ALLEN

Splendidum družstvo   Vražné, Hynčice

Od chudoby k moci

Copyright © James Allen, 1901

Cover © Splendidum družstvo, 2021

Translation © Mgr. Karolína Poláková, 2020

Czech Edition © Splendidum družstvo

Vražné, Hynčice, 2021

První el. vydání

ISBN 978-80-7681-090-7 (EPUB)

ISBN 978-80-7681-091-4 (MOBI)

ISBN 978-80-7681-092-1 (PDF)

Podle anglického originálu ´From poverty to power´, první knihy Jamese Allena, vydalo Splendidum družstvo v roce 2021.

Žádná část elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele, s výjimkou případů krátkých citací jako součásti kritických článků a recenzí.

Obsah

- Prolog

- Část I: Cesta prosperity

- 1. Poučení ze zla

- 2. Svět jako reflex mentálních stavů

- 3. Cesta ven z nežádoucích podmínek

- 4. Tichá síla myšlenky: ovládání a řízení vlastních sil

- 5. Tajemství zdraví, úspěchu a moci

- 6. Tajemství štěstí

- 7. Uskutečnění prosperity

- Část II: Cesta míru

- 1. Síla meditace

- 2. Dva páni, já a pravda

- 3. Získání duchovní moci

- 4. Uvědomění si nezištné lásky

- 5. Vstup do nekonečna

- 6. Svatí, mudrci a spasitelé

- 7. Uskutečnění dokonalého míru

- James Allen - životopis

Prolog

Podíval jsem se na svět a vidím, že je potemnělý smutkem a spálen plameny utrpení. A pomyslel jsem si: “Proč?” Ale bez ohledu na to, jak moc jsem se snažil, nemohl jsem najít důvod. Přečetl jsem hory knih … nepomohly najít odpověď. A když jsem se podíval do vlastního nitra, objevil jsem příčinu a porozuměl … A když jsem se podíval ještě hlouběji do sebe, našel jsem lék na tuto metlu.

Zjistil jsem, že na tomto světě je jen jeden zákon – zákon lásky;  a jedinou pravdou je pravda pokorného ducha a pokorného srdce. A najednou jsem zatoužil napsat knihu, která by pomohla všem lidem – bez ohledu na to, zda jsou bohatí nebo chudí, vzdělaní či nikoli  – najít v sobě zdroj vedoucí k úspěchu, ke štěstí a k vítězství. Tento sen ve mně žil, dokud se nestal skutečností. A nyní posílám plody své práce do světa s posláním uzdravovat a žehnat s vědomím, že moje slova si jistě najdou cestu do srdcí těch, kteří na ně čekají a jsou připraveni je přijmout.

James Allen

Zahraniční recenze čtenářů

Galina

Podle A. Jamese je člověk pánem situace i za nejtěžších okolností. A on sám může být pro sebe zdrojem inspirace, síly a úspěchu. Je to směs filozofie, náboženství a psychologie. Ti, kteří rádi filozofují a mají rádi tyto tři směry, těm doporučuji si tuto knihu koupit. Bude se vám líbit.

John

Je velmi užitečné si takovou knihu přečíst, naučí vás správně myslet, naladit se na to pozitivní!

Olga R.

Kniha je dobrá. Autor je zakladatelem pozitivního myšlení. Pokud máte rádi Louise Hay a Murphyho, pak bezpochyby bude tato kniha pro vás také zajímavá.

Ruban

Kniha se snadno četla, poté hodně přemýšlíte.

Kateer

Kniha je jednoduchá, ale Pravda je v jednoduchosti. Pokud si někdo chce připomenout základy egocentrismu, poznat své ego, ale zároveň se naučit milovat svého bližního, pak vám tato kniha bude vyhovovat.

TAKTÉŽ DOPORUČUJEME SI PŘEČÍST EKNIHU

Epos vychází z proroctví starověkých kultur, bible a z výkladu slavného amerického proroka Edgara Cayceho. Už to tady bylo a dle Zjevení Jana, poslední knihy Nového zákona zase bude. Lidstvo se musí připravit na hroznou apokalypsu nebo změnit své jednání a konání.

Jak zvládne žití v pěti po apokalypse novodobý Noe?

Knihu plnou moudrých slov, které bychom si měli vzít k srdci, přečtete jedním dechem. Jde o obraz lidského vnímání bytí na Zemi.

Bojíte se smrti? Nebaví vás žít? Tato kniha dá vašemu životu smysl. Budete dění na Zemi chápat mnohem jasněji.

Část I: Cesta prosperity

1. Poučení ze zla

Nepokoj, bolest a smutek jsou stíny života. Na celém světě není srdce, které by necítilo bolest, neexistuje mysl pohlcena temnými vodami nesnází, není oko, které by neplakalo horkými oslepujícími slzami nevýslovné úzkosti.

Nenajdete domácnost, kam by nevstoupili velcí Ničitelé – nemoc a smrt … srdce postižených zahalili temným příkrovem smutku. Všichni jsou chyceni do silných a nezničitelných okovech zla  … lidstvo čeká utrpení a neštěstí.

S cílem uniknout nebo nějakým způsobem zmírnit narůstající chmury se muži a ženy slepě vrhají do pochybných zařízení, sklouznou z cesty vedoucí ke světlu … marně doufají ve štěstí, které nepomine.

Příkladem toho jsou opilci a nevěstky, kteří si libují ve smyslných vzrušeních v pomíjivém opojení, kdy zítřejší ráno je uvrhne do tmy a oni se znovu snaží uniknout realitě pod vlivem drogy, která jen oddálí jejich chmury, ale nic neřeší.

Takoví jsou estéti, povrchní milovníci krásy, odmítají přijmout smutek do svého života, obklopují se okázalým přepychem; takoví jsou ti, kdo žízní po bohatství nebo slávě a podřizují všechno k dosažení tohoto cíle …

A zdá se, že hledané štěstí nachází a duše je na čas ukolébána sladkým pocitem bezpečí a opojným zapomněním na existenci zla; ale nakonec přijde nemoc nebo se do křehké duše vloudí velký smutek, pokušení nebo neštěstí a tkanivo fantaskního úspěchu se roztrhá na kusy.

Takže nad hlavou každé osobní radosti visí diokleciánský meč bolesti, připravený v každém okamžiku probodnout a rozdrtit duši toho, kdo není chráněn vědomostmi.

Dítě pláče, touží býti dospělé, muž a žena vzdychají nad ztraceným dětství s nekonečnými představami o štěstí. Chudák se rozčiluje svázán řetězy chudoby a bohatý člověk žije ve strachu z upadnutí do bídy nebo brázdí svět a hledá nepolapitelný stín, který nazývá štěstí.

Někdy má duše pocit, že nalezla bezpečný klid a štěstí v přijetí určitého náboženství, v přijetí intelektuální filozofie či v budování uměleckého ideálu; ale některé silné pokušení dokazuje, že náboženství nestačí; teoretická filozofie je shledána jako zbytečná rekvizita; v krátkém okamžiku se idealistická socha, na níž vyznavač léta pracoval, roztříští na úlomky pomalu padající k jeho nohám.

Neexistuje tedy způsob, jak uniknout bolesti a smutku?

Neexistují prostředky, kterými by mohla být zpřetrhána pouta zla?

Je trvalé štěstí, zajištěná prosperita a trvalý mír pošetilým snem?

Ne, existuje způsob, a já to říkám s radostí, kterým lze zlo zničit navěky; existuje proces, kterým lze nemoc, chudobu nebo jakýkoli nepříznivý stav či okolnost odložit někam, aby se nikdy nevrátily; existuje metoda, kterou lze zajistit trvalou prosperitu, oproštěnou od veškerého strachu z návratu nepřízni osudu, a existuje praxe, pomocí níž lze nenarušený a nekončící mír a blaženost realizovat.

A počátkem cesty, která vede k tomuto slavnému poznání, je získání správného pochopení podstaty zla.

Nestačí popírat nebo ignorovat zlo, musí být pochopeno. Nestačí se modlit k Bohu, aby zlo odstranil; musíte zjistit, proč se zlo vyskytlo a jakou lekci vám má dát.

Nemá smysl trápit se a rozčilovat se nad řetězy zla, které vás svazují; musíte vědět, proč jste svázáni. Proto se musíte dostat do vlastního nitra a začít zkoumat a chápat sám sebe.

Musíte přestat být neposlušným dítětem ve škole zkušeností a začít se s pokorou a trpělivostí učit lekcím, které jsou nastaveny pro vaše vzdělání a konečnou dokonalost; neboť zlo, je-li správně pochopeno, se nepovažuje za neomezenou moc nebo princip ve vesmíru, ale za pomíjivou fázi lidské zkušenosti, a proto se stává učitelem pro ty, kteří jsou ochotni se učit.

Zlo není abstraktní … něco mimo vás; je to zkušenost vyvěrající ve vaším srdci a trpělivým zkoumáním a nápravou svého srdce budete postupně vedeni k odhalení původu a podstaty zla, po němž bude nutně následovat jeho úplné vymýcení.

Všechno zlo je napravitelné, a proto není trvalé. Má kořeny v nevědomosti, neznalosti pravé podstaty a vztahu věcí, a dokud zůstáváme v tomto stavu nevědomosti, zůstáváme vystaveni zlu.

Ve vesmíru není žádné zlo, které by nebylo výsledkem nevědomosti a které by nás, kdybychom byli připraveni a ochotni se z toho poučit, nepřivedlo k vyšší moudrosti a pak nezmizelo. Ale lidé zůstávají ve zlu a to nepomine, protože lidé nejsou ochotni nebo připraveni se poučit z toho, co jim zlo přineslo.

Znal jsem dítě, které každou noc, když ho matka ukládala do postele, plakalo a žadonilo o svíčku, s kterou si chtělo hrát; a jedné noci, když matka na chvíli přestala být ostražitá, se dítě chopilo svíčky; následoval nevyhnutelný požár a dítě si už nikdy nechtělo se svíčkou hrát.

Svým jediným pošetilým činem se naučilo poslušnosti a pochopilo, že oheň hoří nejen na svíčce. A tento incident je kompletní ilustrací povahy, významu a konečného výsledku všeho hříchu a zla.

Tak jako dítě trpělo vlastní neznalostí skutečné podstaty ohně, tak i starší děti trpí svou neznalostí skutečné podstaty věcí, pro které pláčou a usilují o ně, a které jim škodí; jediný rozdíl je v tom, že v druhém případě je nevědomost a zlo zakořeněno a nejasné.

Zlo vždy symbolizovala temnota a Dobro světlo a skryté uvnitř symbolu, kde je obsažena dokonalá interpretace, realita; stejně jako světlo vždy zaplavuje vesmír a temnota je jen pouhým smítkem nebo stínem … malým bodem zachycujícím několik paprsků neomezeného světla, tak Světlo Nejvyššího Dobra je pozitivní a životodárná síla, která zaplavuje vesmír, a zlo odhaluje ten bezvýznamný stín, který odhalí, zachytí a zhasne světelné paprsky, které usilují o vstup.

Když noc zahalí svět v jeho černém neproniknutelném plášti, bez ohledu na to, jak hustá je tma, pokryje jen malý prostor poloviny naší malé planety, zatímco celý vesmír je plný živého světla a každá duše ví, že se ráno probudí ve světle. Vězte tedy, že když se na vaši duši usadí temná noc smutku, bolesti nebo neštěstí a vy klopýtáte únavnými a nejistými kroky, že jen zachycujete své osobní touhy mezi sebou a bezmezným světlem radosti a blaženosti a temný stín, který vás kryje, nevrhá nikdo jiný než vy sám.

A stejně jako temnota … neskutečnost, která přichází odnikud, odchází někam a nemá žádné trvalé místo, tak temnota uvnitř vás je neblahým stínem přecházejícím přes vyvíjející se ve Světle zrozené duši.

„Ale,“ myslím, že slyším někoho říkat, „proč vůbec procházet temnotou zla?“ Protože z nevědomosti jste se tak rozhodli, a protože tím můžete porozumět dobru i zlu, a tím více si budete vážit světla, protože jste se prošli temnotou.

Jako je zlo přímým důsledkem nevědomosti, tak když se plně poučí člověk ze zla, nevědomost pomine a moudrost zaujme své místo. Ale jako neposlušné dítě odmítající se učit ve škole, tak je možné odmítnout učit se zkušenosti, a tak zůstat v neustálé temnotě, a trpět neustále se opakujícími tresty v podobě nemoci, zklamání a smutku.

Proto ten, kdo se chce zbavit zla, které ho obklopuje, musí být ochoten a připraven se učit a musí být připraven podstoupit ten disciplinární proces, bez něhož nelze zajistit ani zrnko moudrosti, ani trvalé štěstí a mír.

Člověk se může zavřít do temné místnosti a popřít, že světlo existuje. Ano, ovšem časem přijde na to, že tma existuje jen v jeho malé místnosti.

Takže můžete vytěsnit světlo Pravdy, nebo můžete začít bourat zdi předsudků, hledání sebe sama a chyb, které jste kolem sebe rozsévali, a tak pustit do světa nádherné a všudypřítomné Světlo.

Seriózním sebezkoumáním se snažte si uvědomit, a ne pouze zastávat teorii, že zlo je pomíjivá fáze, samovytvořený stín; že všechny vaše bolesti, smutky a neštěstí vám přinesl proces z nepomíjivého a absolutně dokonalého zákona; přišly k vám proto, že si je zasloužíte a svým způsobem vyžadujete, a tím, že vše nejprve přetrpíte a pak pochopíte, můžete být silnější a moudřejší.

Až plně vstoupíš do tohoto poznání, budeš moci formovat svou vlastní identitu, přeměnit všechno zlo v dobro a splétat, mistrovskou rukou, předivo svého osudu.

Každou noc, Strážce vidí třpytivé svítání nad horskými výšinami,

zlatého nositele Světla světel.

Co z něho zůstává na vrcholcích kopců?

Přichází, aby ještě zahnal tmu.

A s ním odejdou i všichni démoni noci?

Zasáhly tě jeho zničující paprsky do očí?

Slyšíš jeho hlas, zvuk zkázy omylů?

Ráno přichází, milovník světla;

ještě teď pozlacuje zlatem čelo hory,

matně vidím cestu, na které jsou jeho zářící šlápoty nastavené směrem k Noci.

Temnota pomine a všechny věci, které milují temnotu a nenávidí Světlo, zmizí s Nocí navždy.

Radujte se! … neboť tak zpívá mizící nositel světla.

2. Svět jako reflex mentálních stavů

Čím jste vy, tím je váš svět. Všechno dění ve vesmíru je možné chápat z vlastní vnitřní zkušenosti … protože to vše je odrazem vašeho vlastního stavu vědomí.

Bůh nedovolí, aby se všechno odhalilo člověku na Zemi.

Závoj se před ním postupně zvedá tak, jak se stává ušlechtilejším. Aby člověk pochopil některé věci, musí mít určité vlastnosti, které zatím nemá.

Věda byla člověku přisouzena, aby dělala pokrok ve všech oblastech, ale nemůže překročit meze, které stanovil BŮH.

Allan Kardec

Záleží na tom, co jste uvnitř, protože veškeré vaše konání bude z toho vycházet … proto se říká, člověka nepředěláš, jenom se ti vybarví …

Vše, co pozitivně chápete, je výsledkem vaší vlastní zkušenosti; vše, co kdy poznáte, musí projít branou zkušenosti, a tak se stát součástí sebe sama.

Vaše vlastní myšlenky, touhy a naděje zahrnují váš svět a vše co vnímáte – krásu, radost, blaženost, ošklivost, smutek a bolest nevychází z vesmíru, ale z vás.

Svými vlastními myšlenkami tvoříte nebo ničíte svůj život, svůj svět, svůj vesmír. Rozhoduje síla vaší myšlenky, při formování vašeho vnějšího života.

To, co ukrýváte v nejskrytějších komnatách svého srdce, se dříve nebo později zákonem nevyhnutelnosti – odezvou na nějaký popud zformuje ve vašem vnějším životě.

Duše, která je nečistá, špinavá a sobecká se uvrhne do neštěstí a katastrofy; duše, která je čistá, nesobecká a ušlechtilá míří ke štěstí a prosperitě.

Každá duše je spojena s vlastním osudem a nemůže k ní přijít nic, co jí nepřísluší. Uvědomit si to znamená uznat univerzálnost Božského Zákona.

Osudovost existuje pouze vzhledem k výběru té nebo jiné zkoušky. Po jejím zvolení se vytváří určitý osud, který je důsledkem předešlých životů.

Allan Kardec

Příhody každého lidského života, jsou k Bohu přitahovány kvalitou a silou vlastního vnitřního myšlenkového života. Každá duše je složitou kombinací shromážděných zkušeností a myšlenek a tělo je jen chrámem naší duše.

Co tedy jsou vaše myšlenky? To je vaše skutečné já; a svět kolem, živý i neživý, je tvořen vašimi myšlenkami.

„Vše z toho, co jsme, vzniká s našimi myšlenkami. Myšlenkami tvoříme svět.” Tak pravil Buddha, a proto z toho vyplývá, že je-li člověk šťastný, je to proto, že žije se šťastnými myšlenkami; je-li nešťastný, honí se mu v hlavě zlé a vysilující myšlenky.

Ať už je člověk ustrašený nebo nebojácný, pošetilý nebo moudrý, ustaraný nebo klidný, v této duši leží příčina vlastního stavu. A teď se mi zdá, že slyším sbor hlasů zvolat: „Opravdu chcete tvrdit, že vnější okolnosti neovlivňují naši mysl?“ To netvrdím, ale jen podotýkám, že skutečnost je taková, že okolnosti vás mohou ovlivnit, jen pokud jim to dovolíte.

Jste ovlivněni okolnostmi, protože kolikrát neumíte správně myslet. A ten, kdo v sobě odhalí zákonitosti myšlení a začne přemýšlet stále hlouběji, jak síla myšlenek a jednotlivé součásti mysli utvářejí jeho povahu, okolí i osud.

Věříte (v tomto malém slově ´víra´ vězí všechny naše smutky a radosti), že vnější věci mají moc tvořit nebo ničit váš život. Jak je to možné? Protože se podřizujete těm vnějším věcem, přiznáváte, že jste jejich otrokem, a oni vaším bezpodmínečným pánem; tím přisuzujete věcem moc, kterou nemají, a podlehnete, ve skutečnosti, nikoliv pouhým okolnostem, ale vlastnímu špatnému uvažování.

Znal jsem dva muže, kteří přišli o těžce vydělané úspory. Toho jednoho to hluboce zasáhlo a tonul ve vlastní lítosti a malomyslnosti.

Ten druhý, když si v ranních novinách přečetl, že banka, v níž byly uloženy jeho peníze, zkrachovala a že přišel o všechno, tiše a rozhodně poznamenal: „No, je to pryč a pláč mi peníze nevrátí, ale tvrdá práce ano.“ Pustil se do práce s novým elánem a rychle se mu začalo dařit, zatímco první muž, který nepřestával truchlit nad ztrátou svých peněz a reptal nad svou smůlou, zůstal chudý a nešťastný. Proč? Zničila ho jeho vlastní slabost, protože podlehl negativním myšlenkám.

Ano. Ztráta peněz byla pro něho prokletím, protože propadl temným a ponurým myšlenkám; pro toho druhého to bylo požehnání, protože jeho pozitivní myšlenky mu daly sílu, naději – obnovil své úsilí něco dokázat.

Kdyby okolnosti měly moc požehnat nebo ublížit, požehnaly by a ublížily všem lidem stejně, ale skutečnost, že stejné okolnosti budou stejně dobré i špatné pro různé duše, dokazuje, že dobré či špatné není na okolnosti, ale pouze v mysli toho, kdo se s tím setká.