2020

Tadeáš Rulík

Low-cost za každou cenu

© Tadeáš Rulík, 2020

© Backstage Books, 2020

ISBN 978-80-88049-86-9

Pobalkánský

trojúhelník

Předmluva

Toto povídání zachycuje expedici pojmenovanou Pobalkánský trojúhelník.

Hlavních hrdinů bude pět: Honza (Jan Havlík), Jack (Jan Tománek), Ted (Tadeáš Rulík), Tom (Tomáš Kostkan) a nepostradatelný Meny (Jan Muž).

Cestopis má za cíl čtenáři co nejvěrněji přiblížit dobrodružství, která pětice kamarádů zažila na cestě přes Balkánský poloostrov až na řecký ostrov Korfu a zase zpět v devítimístné dodávce. Předem se omlouvám účastníkům za svou špatnou paměť a za případné přiřknutí určitých výroků jiné osobě. Jmenovitě se pak omlouvám Tomovi. Stejně tak se omlouvám za zesměšňování mých spolucestovatelů a záměrné zveličování situací, v nichž jsme se ocitli. Při konzultaci s mým nakladatelem jsme došli k závěru, že jste občas byli až zbytečně nudní, a některá místa příběhu se zkrátka musela přikořenit, aby se výsledné dílo prodávalo. Sorry.

Zároveň patří vám čtyřem mé velké Díky. Týden strávený cestováním v naší skupině patří k těm nejlepším v roce a řadí se ke vzpomínkám, na které člověk nikdy nezapomene.

Přeji vám příjemné čtení.

7

Směr jih

Byl pozdně únorový večer a Tom, Ted a Meny seděli v rozehřáté sauně.

„Nejhorší je, že bys měl chuť jet všude. Já jsem třeba chtěl jet i do Tasmánie, ale zjistil jsem, že to tam je nuda. Jedeš tam a zjistíš, že tasmánskej čert vůbec nevypadá jako v té animované pohádce. A to ti zkazí náladu hned," myslel už zase na cestování Meny.

„Já jsem se teď bavil s kamarádem a ten říkal, že má kolem Velikonoc v plánu jet do Řecka. Takhle na jaře tam musí být pěkně,“ povzdechl si Ted.

Meny se té myšlenky hned chytil.

„Že bychom jeli do Řecka?“

„No, kdybychom jeli takhle na jaře mimo sezónu, tak by to nemuselo být ani tak drahý,“ uvažoval Tom.

„To se mi líbí. A kam přesně?“

„Napadlo mě Korfu.“

Další do party

Začaly pravidelné předvýletní schůzky.

„Takže bys nakonec jel?“ zeptal se Ted Jacka.

„Jasně. Ten váš plán letět tam letadlem a válet si šunky někde na pláži mě nelákal, ale jestli se nakonec jede autem přes Balkán, tak do toho jdu.“

„Já myslím, že to bude fajn jet přes to Pobaltí do Řecka.“

„Myslíš přes Balkán,“ opravil Menyho Honza.

„A co jsem řekl já?“

„Přes Pobaltí.“

„No jo, to je taky všechno stejný. Pobaltí – Balkán, kdo se v tom má vyznat.“

9

„Já bych se Pobaltí nebránil. Co si vzpomínám, nebylo nám tam vůbec Co a jak?

špatně. Vzali bychom to přes Pobaltí, pak dolů přes Balkán a zpátky domů, to by byl takovej Pobalkánskej trojúhelník,“ navrhl Ted.

„Zase neblbni,“ umírnil ho Meny. „Už takhle to bude největší výprava, Devět zemí se snadno řekne, ale potřebné plánování zabralo dlouhé hokterou jsme prozatím podnikli. V Pobaltí jsme projeli čtyři země. Teď to diny.

bude Slovensko, Maďarsko, část Chorvatska, Bosna a Hercegovina, Černá

„Každopádně v Černé Hoře se musíme stavit v národním parku, kterým Hora, Albánie – té se teda trošku bojím – Řecko, a nazpět ještě navíc Makeprotéká řeka Tara,“ naléhal na ostatní Tom.

donie a Srbsko. 9 zemí! To je rekord, pánové.“

„A co tam je?“ chtěl vědět Meny.

„No tam je ten kaňon s tou krásnou bledě modrou vodou uprostřed zasněžených kopců. Pamatuješ, jak jsme ten obrázek viděli na internetu?“

„Jo. To bylo pěkný.“

„Tak ty zasněžený kopce tam nebudou. Ale ta řeka by měla být fakt pěk

Při dalším setkání se věci opět příliš nepohnuly vpřed. Setkání v hospodě ná.“

celou situaci spíše zhoršovala, jediné, s čím kluci dokázali pohnout, zato

„Já hlavně doufám, že se dostaneme až na Korfu,“ poznamenal Ted.

ovšem velmi efektivně, byly půllitry piva. Plán cesty nicméně uvízl na mrt

„Potkal jsem tuhle Jacka a říkal mi, že by nejradši až do Řecka nedojel vém bodě.

a strávil by víc času na Balkáně. Bude to tam asi moc pěkný, ale to Korfu

„Takže bychom vyjeli v pátek, 16. června, a jeli bychom čtyři: já, Meny, jsme si dali za cíl a já bych se tam vážně rád podíval.“

Jack a Tom,“ snažil se konečně udělat jasno v plánech Ted.

„Právě proto se třeba bojím nechat Jacka řídit,“ svěřil se Tom. „Aby ně

„Tak to já bych se taky přidal,“ ozval se Honza. „Ve čtvrtek mám zkouškde omylem ,nezabloudil‘, netrefil špatnou odbočku a nezavezl nás místo ku, ale tu snad udělám a můžu jet s vámi.“

do Řecka třeba na Ukrajinu, víte, jak to tam má rád. I proto se mi líbila 9 zemí bylo moc i na něj na to, aby si takovou příležitost nechal ujít.

ta autopůjčovna, kde byl v podmínkách půjčení striktní zákaz ježdění na

„Skvělý. A teď cesta,“ plánoval dál Meny. „Bylo by dobrý vyjet v pátek Ukrajinu.“

v noci.“

Meny je přerušil: „Každopádně teda už máme auto, že jo, Tome?“

„To je blbost,“ nesouhlasil Jack.

„Jo, už jsem se domluvil s tím majitelem, máme devítimístnýho Forda

„Proč?“

Transita. Je to velký jako kráva, ale aspoň tam bude pohodlí.“

„No leda, že bychom se střídali,“ připustil Jack.

„Dobře. A teď ubytování. Na Korfu už ubytování máme taky?“

„To je jasný, že se budeme střídat,“ ujistil ho Tom. „Alespoň dva v autě

„Máme,“ potvrdil Ted. „Včera jsem to objednal.“

budou vzhůru a ostatní budou zatím spát a nabírat síly. Primárně by teda

„Super,“ pochvaloval si Meny, „takže pak zbývá nějaký ubytování v Alměl být vzhůru řidič,“ dodal Tom. „To by bylo dobrý, kdybychom se tak bánii. Trochu jsem se na to díval a našel jsem tam ubytování za 30 korun dohodli.“

na noc pro jednoho i se snídaní.“

Všichni se rozesmáli.

„A nechcou nám za to i zaplatit, že tam jedeme?“

10

11

„No ono taky kdo ví, jak v Albánii v ubytování za 30 korun taková snídaně bude vypadat. Možná se budeme muset poprat o jeden rohlík s marmeládou,“ představoval si tamní poměry Meny.

„S jakou marmeládou?“ rozesmál se Tom. „Myslíš, že v Albánii vědí, co je to marmeláda, jo?“

Den 1

Nakonec vše vypadalo dobře. Po několika měsících dohadů a plánování došlo k momentu, kdy stačilo jen vyrazit a užít si týden v neznámých krajích. Bylo by ale naivní domnívat se, že by vše od začátku klapalo tak, jak mělo. Plán cesty byl ještě na poslední chvíli změněn, když Tom s Menym přesunuli odjezd o 24 hodin, tedy na čtvrtek večer. Člověk by si řekl, že Půlnoční jízda

v šestičlenné skupině lidí, která je domluvená na jednotných pokynech spojených s jednotným časem, se na každé změně musí domluvit a zejména ji odsouhlasit všichni členové, jichž se to týká. Meny s Tomem tuto do

„Nesvítí vám světlo!“ zakřičel Tedův taťka.

mněnku ještě před odjezdem vyvrátili, řekli si, že bez dne navíc se všechny

„To si děláš srandu! Takže měníme žárovku a to jsme ještě nevyjeli?“

plánované zastávky zkrátka nedají stihnout, a ostatním změnu času prostě skoro se rozčílil Meny.

oznámili. Těm nezbylo než se se skutečností smířit. Jen Jacka tato změna Tom se chvíli přehraboval v zásuvkách a pod sedadlem. Pak se otočil na nemile překvapila, jelikož v den odjezdu až do noci pracoval a nestíhal si Menyho: „To by tady nejdřív nějaká žárovka musela být.“

pořádně sbalit, z čehož pochopitelně nebyl nadšený. Tím pádem hrozi

„To máte někde z půjčovny, jo?“ díval se nedůvěřivě na auto Tedův taťlo bezprostřední nebezpečí, že nálada v autě bude napjatá již od prvních ka. „Hm, tak to hodně štěstí.“

chvil.

Vzápětí jej osvítil levý reflektor.

„Ha! Tak se znovu rozsvítilo. Je to dobrý.“

„No dobrý nevím, ale jedem.“

„Už tvůj taťka odešel?“ zeptal se Meny.

„Jo.“

„Musím ti totiž říct další věc. Jack už je vožralej.“

Bylo jedenáct hodin večer a obrovská dodávka s pětičlennou posádkou rozrážela teplý červnový vzduch.

„Zdá se mi to, nebo jsou ty dveře otevřený?“ ozval se Honza, zatímco krajina za okny ubíhala stokilometrovou rychlostí.

12

13

Jack se vyklonil zpoza sedačky.

„Jasně že jsou, vidím tou dírou ven.“

„Já nevím, že vždycky půjčíme takový divoký auto.“

„Máš pravdu, že to půjčení je dost divoký,“ vstoupil do rozhovoru Tom.

„Vstávejte!“ zavelel Honza zepředu.

„To auto ještě do dneška bylo v opravě, a abychom si ho mohli už dnes Ted vyskočil z karimatky natažené na zemi mezi sedadly. Meny se zvevečer půjčit, musel ho ten majitel neplánovaně v podstatě ukradnout ze dl ze svého pohodlného rozvalení na zadních sedadlech. Oba teď na sebe servisu. Takže vlastně řídíme kradený auto.“

hleděli a měli jasno. Policejní kontrola.

„Tede?“ zeptal se Meny. „Taky tě tak řežou ty pásy? Je tady takovej čud

„Taky jste nám mohli říct dřív, než už byl policajt za oknem, celkem ho lík, kvůli kterýmu mě to škrtí. Podej mi nůž, já to odříznu.“

mohlo překvapit, že v autě byli tři lidi a najednou nás tu je pět.“

„Meny, s tím počkej na světlo,“ ozvalo se z předku auta.

Policajt vyzval Toma, který zrovna řídil, aby vysedl z auta a šel s ním.

„Hm,“ zabručel Meny. „Tak mi aspoň podej džus. A dělej!“

Tom neměl na vybranou. Ani Honza na sedadle spolujezdce nemohl jeho odchodu zabránit.

„Nechal nám tu klíče od zapalování? Že bychom odjeli aspoň my, kdyby bylo nejhůř?“ chtěl vědět Ted.

„Počkej – ne, vzal je s sebou,“ oznámil po důkladném prozkoumání Cesta Slovenskem a Maďarskem proběhla hladce až na pár neplánovaných Honza. „Není úplně blbej. Teď v tom lítáme všichni.“

a zbytečných sjezdů z dálnice.

Minuta za minutou ubíhala. Blížila se desátá hodina dopolední. V autě začínalo být vedro. Nakonec se Tom s neklidným výrazem vrátil. Nastoupil a zabouchnul za sebou dveře.

„Musíme zaplati 7 euro, protože tady podle těch policajtů někdo s na

První balkánská dobrodružství

ším autem minulej rok jel moc rychle,“ vyhrkl ze sebe roztřepaný Tom po tom, co se vrátil do auta. „Sebrali mi řidičák a techničák, musíme prej jet někam na poštu a tam zaplatit 7 euro a pak se sem vrátit s potvrzením o za

Dodávka přejela přes hranice s Chorvatskem a dostala se na hraniční přeplacení pokuty a oni mi dají moje doklady zpět.“

chod s Bosnou. Posádku překvapilo, že zatímco se podle mapy dostala do Ostatní na něj nevěřícně hleděli s vykulenýma očima. Policista naznačil Bosny, hned za celnicí kluky vítala obří cedule Srbsko. Teda probudilo směr, kterým se měli kluci vydat, aby dojeli do města a mohli zaplatit na škubnutí při startování.

poště pokutu.

„On teď řídí Tom, jo?“ rýpnul si a dodal: „Jenom to lechtej.“

„Ale jak mám řídit bez řidičáku, když ho máte vy?“ naléhal Tom na bo

„Jasně, že řídí Tom,“ zareagoval trochu vystrašeně Jack, obecně známý senského důstojníka plynulou češtinou.

jako pirát silnic. „To poznáš, najednou seš půlkou těla narvanej v sedačce,

„To OK,“ zněla odpověď pověřené osoby, „you can drive because us.“

jak na to šlape.“

„Tak to slyšíte, kluci, je to v pohodě.“

„Tak v klidu, Tome, uklidni se, rozjeď to a jedem na tu poštu.“

„To se ti řekne,“ vykoktal ze sebe Tom, „mně se třese noha jak králíkovi při šukání.“

14

15

Zaplacení pokuty proběhlo bez potíží. Nejtěžší bylo prodrat se na poštu

„A tak nechcete se jít aspoň podívat na tu pyramidu a půjdeme pryč?“

přes všudypřítomné žebráky, kterým chlapci nemohli obětovat drobné, navrhl Meny.

i kdyby chtěli. Nejen proto, že žádné neměli a neznali ani kurz, ale hlavně

„Ale my na té pyramidě stojíme, víš,“ opravil ho Tom. „Tady to není šlo stále a především o lowcost výlet.

jako v Gíze.“

„Dobrý je, že jestli byla ta jejich historka pravdivá,“ radil Jack, „tak mů

žeme jezdit jak hovada a pokutu za nás zaplatí někdo příští rok.“

Cesta Bosnou pokračovala dál. S každým dalším kilometrem přibývaly v městečkách podél cesty minarety.

Jack mezitím postával vedle skupinky turistů, v níž se mísili Francouzi a Němci. Se zaujetím poslouchal výklad místního „doktora“ archeologie, který si s džíny, flanelkou a stetsonem hrál na kovboje a plynnou angličtinou podával výklad o bosenském betonu, který, podle jeho slov, je kvalitou

„Tome, před tebou je kruháč a na něm pojedeš doleva,“ zkušeně navigoval mnohem lepší než beton německý či americký.

Jack.

„Můžu se zeptat,“ oslovil Ted opodál stojícího průvodce, „jak se dosta

„Myslíš třetím exitem?“ dotázal se Tom.

neme do těch vnitřních tunelů?“

„Nevím. Exitů je tam plno. Prostě doleva.“

„Tunelů?“ podivil se průvodce. „Ty ale nejsou v této pyramidě. Ty jsou v pyramidě na opačné straně údolí.“

Ted se v myšlenkách vrátil o patnáct minut zpět, kdy Tom s Transitem vyjížděl třicetistupňový svah a jen tak tak, že se jak posádce auta, tak kolemjdoucím nic nestalo.

Cestovatelé zastavili u pyramid v bosenském Visoku. Tyto pyramidy jsou

„Aha, děkuji,“ odvětil Ted a odcházel to říct ostatním.

kontroverzní atrakcí, považovanou jedněmi za člověkem vytvořené ka

„…ale pan doktor pokračuje s přednáškou ještě tady o pár metrů dál, můmenné jehlany, nejstarší svého typu na světě, jinými za úkazy vzniklé čistě žete si ho poslechnout. Je to velmi zajímavé,“ doporučil jim ještě průvodce.

geologickou aktivitou. A teď aby se člověk přel o jejich pravém původu. Co Ted se podíval na místo, které mu průvodce označil. Nebyl tam žádný je jasné, je to, že místní jsou na své pyramidy patřičně hrdí. A také to, že za stín a jediné, co stálo za zmínku, byly dlouhé popraskané betonové desky.

atrakci se platí. Je zde ovšem sleva pro studenty. Pětice kamarádů se vypra

Do toho několik desítek turistů. Ted se podíval na Menyho, který poněkovila na svahy největší z okolních pyramid – Pyramidu slunce.

likáté během pěti minut zmínil slovo sprcha.

„Vemte si s sebou mikiny,“ připomínal starostlivě ostatním Tom. „V těch

„Tak když už jsme sem vyšlapali...“

podzemních chodbách, do kterých půjdeme, bude chladno.“

Doktor lomeno „cowboy“ pokračoval ve svém výkladu. Náhle všech

O pár minut později se všichni drali do prudkého kopce, zapírajíce se ny zaujala skupinka opálených pracantů, v zástupu si podávajících vědro o dřevěné schodky zasazené do hlíny. Teplota na slunci se nebála překročit plné vytěžené hlíny, které dále putovalo kdoví kam. Když doktor následně hranici třiceti stupňů a po mracích ani památky.

všechny dotyčné představil jako dobrovolné amatérské archeology z něko

„Teď se cítím, jak když jsme před pár měsíci, kdy se nápad jet sem zrolika zemí, Tedovi a Honzovi neuniklo, že dva z dobrovolníků nebyli dobrodil, vyšli ze sauny,“ zhodnotil Ted a otřepal ze sebe proudy potu.

volníci, ale dobrovolnice, a to shodou náhod ze Slovenska.

18

19

„Co kdybychom...“

Mostar

„Mohli bychom s něma natočit třeba vlog, že?“ sebral Honza Tedovi myšlenku z úst.

Okamžitě opustili skupinku turistů a zanedlouho stáli před Slovenkami.

Pomalu se blížil večer a bylo třeba myslet na cestu do Mostaru. Honzu

„Proč jste sem vlastně přijely? Jak jste se o bosenských pyramidách doa Teda vzbudilo prásknutí dveří. Vzpřímili se na zadních sedadlech a ospazvěděly?“ začal interview Honza.

le mžourali po okolí.

„No, nás prostě ta pyramida volala, tak jsme přijely,“ odpověděly slečny.

„Projedeš tam?“ zeptal se Meny Jacka, který šel obhlédnout šířku ulice.

Meny se naklonil k Tedovi a zašeptal mu do ucha: „Ty vole, to jsou tady

„Uvidíme, řekl slepý,“ poznamenal skepticky Jack a nastartoval. „Bude ti divní přírodní lidi, raději pojďme pryč.“

to hodně na těsno.“

Vlog natočili a za odměnu dostali radu, do jaké kavárničky se uchýlit na Povedlo se. Jack auto zdárně zaparkoval několik desítek metrů od ubynutnou přestávku na občerstvení. Podle rady Slovenek si všichni objednali tování. Kluci raději vyskládali všechna zavazadla z auta nahoru do apartmátakzvané srbské kafe.

nu. Člověk nikdy neví. Přestože byli všichni unavení, rozhodli se, že se pů