Adam Kadmon

Helou City

Předmluva k elektronickému vydání

Adam Kadmon – autenticita literární formy

Kniha, kterou teď máte ve své čtečce, byla zrozena v elektronickém věku. Ve věku informačních dálnic, FoMo, blogýsků a jiných po-dezřelých společensko-literárních jevů. Problémem literatury tohoto věku byl od jeho začátku nedostatek autenticity. V papírových knihách kdysi bývalo zvykem přinést autentické prostředí a ducha své doby do textu, aby se jím bohatilo dramatické dění a dodalo se mu na uvěři-telnosti. Bývala celá éra spisovatelů, kteří díky umnému využívání autenticity dokázali psát strhujícně o věcech, které sami nezažili a o ci-tech, které sami necítili. Autenticita – to jsou všechny ty metatextové a hypertextové narážky na věci, které jsou všeobecně známé, které jsou nám všem společné. Autenticita, to jsou zvuky, barvy a vůně, které známe z dětství. Autenticita je to, co mají společného otcové se syny, babičky s vnučkami, předkové a jejich potomci. Autenticita je krátce řečeno lidská zkušenost života. Komplexní ve své kontroverzi, variabilní ve své stejnosti.

Umělé virtuální prostředí, ve kterém se literatura odehrává nyní, by snad chtělo s autenticitou pracovat. Ale je v tom potíž, protože virtuální svět sám sebe prohlašuje za svou vlastní verzi skutečnosti, za neodvislou verzi autenticity. Přitom je to přímo naopak. Prvky virtuálního světa se postupně odrážejí v realitě a virtuální svět je už dávno součástí autenticity naší všednodenní zkušenosti. Je to jako se dvěma zrcadly postavenými proti sobě. Navzájem se odrážejí tak dlouho, že vznikne tunel do jiné dimenze. A z téhle dimenze jsem vytáhnul tuto knihu.

Je autentická? To mi nepřísluší soudit. Mohu jen uvádět argumen-ty pro a proti. Pro autenticitu svědčí už samotný fakt jejího vzniku.

Když kniha vznikala, byla mi nejintimnějším zpovědníkem vnitřního světa a nejpřesnějším dokumentátorem světa vnějšího. Není na ní nic umělého. Proti ale zase svědčí fakt, že Jaruška Nováková, redaktorka 5

Národních listů, se o tomto textu vyjádřila jasně: Je to ošklivost pro ošklivost. Zhýralý, dekadentní kýč a úděsný výplod autorovy choré mysli. Tedy nic autentického. A když to řekne Jaruška Nováková, posledních čtyřicet let redaktorka, tak to není názor, ale úzus. Pokud bych ale přece měl hledat ještě další pro, napadá mě jistá neregulova-nost mého vyjadřování, jak se s ní laskavý čtenář v knize setká sám.

Jelikož text proběhl pouze autorskou redakcí, je ve vysoce autentic-kém stavu, hlavně proto, že když autor dělá redakci vlastního díla, je to jako když učitelka opravuje písemku vlastnímu dítěti. Některé vady jsou prostě neviditelné.

Napadá mne ale zhruba stejně validní argument proti: kniha Helou City není autentická, protože ji nenapsal Viewegh ani Rudiš. Ti přece píší autenticky. Co nějaký Kadmon, sám se označuje za vášnivého mystifikátora, a teď se tu snaží prodat pravdu přestrojenou za pravdu.

Kdo by tohle řekl, měl by samozřejmě pravdu přestrojenou za pravdu taky. Proto jsem se už v úvodu bránil knihu posuzovat a vynášet nad ní nějaké názory. Kniha Helou City je svá. To je vše co se o ní odvážím se vší sebejistotou prohlásit. Je svá, svéhlavá.

Kvůli tomu jsem ji vlastně napsal. Jestli je autentický obsah knihy nebo není, o tom lze rozsáhle polemizovat. Co je však jednoznačně autentické, je její forma. Autentičtější formy snad ani není. Metoda proudu vědomí je literární pokus zachytit myšlení v celé jeho kontex-tuální šíři a nevyzpytatelnosti. Je to snaha nic nevyloučit, čtenáře o nic neochudit a podávat mu myšlenky v takovém stavu a sledu v jakém se ve mně objevují. Zřejmými důsledky použití této metody jsou pak hluboké, takřka podvědomé souvislosti, uzly a svazky, které se prolí-nají celým textem a z na první pohled náhodně poskládaných útržků vět tvoří tkáň živoucího organismu.

Stejně jako ty pozitivní, má tato metoda i své negativní důsledky. Jak se například vyrovnat s problémem, že část mého myšlení se odehrává v angličtině? To jsem ještě nějakým způsobem ustál. Ale mnohem horší fenomén je jev, o kterém jsem už mluvil v pozitivním slova smyslu.

Skutečnost, že je text podoben pevnému svazku prutů, z nějž tu a tam 6

trčí nějaký ten lístek, tím, že je text takto pevně provázán a zhutněn na homogenní tkáň, tím právě vzniká jeho nepřístupnost. Nepustí nikoho dovnitř jen tak, a na první pohled se bude zdát nesrozumitelný.

Z tohoto důvodu zase píšu tuto předmluvu.

Osobně znám jen dva typy čtenářů této knihy: jedni ji zvládli přečíst jedním dechem a báječně se u toho pobavit. Ti se pak k mé knize vracejí, protože se jim líbila, přišla jim lehce stravitelná a jsou často překvapení, že při dalším čtení odkryjí hlubší souvislosti. Druhou polovinu odradila už angličtina v úvodu a i českým textem se pro-kousávali jen s nevolí. Ke knize se potom vrací s touhou ji pochopit nebo se alespoň něčeho chytit. Takovým lidem poskytne kniha největší potěšení, neboť oni sami budou moci objevit souvislosti, a pocit vlastního objevu je jedno z největších štěstí.

Z toho a jiných důvodů se za autentickou literární formu nehodlám omlouvat. Na druhou stranu nehodlám ji ani nijak obhajovat.

7

1972

May 24th Dictation 1

fwet, foot, feet, wind, class, desk,

pen, book, myp, map, cap, bag, hand,

man, van, rabbit

cup, jug, sun, lizard, ruler,

pen, pencil, desk, leg,

feet, green

This is a pen [Disizepen]

That is a table [Datisetheibl]

May 25th Dictation 2

Cat (kchet) kočka, kitten (kitn) kotě,

man, van, rabbit, map, cat, Pam,

foot, book, room, classroom,

May 27th Homework 1

box, bag, cap, cup, pen, leg, foot, hand, man, jug, garden, feet, book, room, map, desk, pencil, table, ruler

May 28th Homework 2

This is a rabbit. That is a map. This is a book. That is a table. This is a ruler. That is a desk. This is a pencil. That is a garden. This is a lizard. That is a queen.

9

Lesson 6 May 31st

jednotné číslo – množné číslo

cat – cats [kchets]

one cat – three cats

Homework 3 June 7th

One cup, six cups, one cup, nine cups, one rabbit, seven rabbits, one book, two books, one map, three maps, one desk, nine desks, one cat, sex cats

Lesson 7

Koncovka „-s“, se vyslovuje [s] po souhláskách [p][t][f][k]. Po ostat-ních hláskách se vyslovuje [z]. Gardens [gádnz], lizards [lizádz].

Neurčitý člen v množném čísle odpadá, určitý člen zůstává: a book – books

the book – the books.

Podstatná jména na stránce 8 přepsat a hned k nim napsat množné čísla.

Do závorky za, napsat výslovnost koncového s. a rabbit – rabbits [s].

Lesson 8

one, two, three, four, five, six, sewen, egiht, nine, ten, elewen, twelve, a sykavky [s][z][š][ž][c][č][dž]

Po sykavkách tvoříme množné číslo tak, že připíšeme k jednotné-mu číslu koncovku -ES a tuto koncovku vyslovujeme [EZ]. Končí-li podstatné jméno na -e, připíšeme jenom -s. class – classes [klásiz]

piece – pieces [písiz]

10

1) naučit se první řádek abecedy 2) na kus papíru cvičit pravopis nových slovíček 3) opakovat slovíčka na posledních dvou stránkách 4) napsat v množném čísle s koncovkou tato slovíčka: rabbit, pen, box, piece, donkey, class, pencil, book Dictation lesson 1 6.9.

box, cap, dog, pen, cup, hand, foot, feet, legs, man, sky, wind, sun, jug, rabbit, garden, queen, lizard,

Lesson 21

The boy is sitting on the floor

The girls are sitting on the wall

The dog is running reden the tuble.

The dogs are running under the table.

The man is standing nir the house.

The boys are standing near the river.

Přepsat za domácí úkol.

3 novembere Homework ?

1. The boy is sittin on the floor.

2. The girls are sittin on the wall.

3. The dog is running under the table.

4. " "s are " " " " .

5. " map is standing near the house.

6. " bois are " " " " .

Úprava! Písmo!

11

I am a boy [ ]

You are a girl [ ]

The girl is standing

Is the girl standing?

2015 If I May

Krákání tmy mne probouzí mrazem. Křapání promrzlých vrstviček strhaných podrážkou. Prask prask praskání kraválů v borkách zmraže-ných stromů. Krakonoš zapráskal bičem. Start drásá. Havrani krákají.

Předčasně hrbí se krtiční a pohrdaví. Bezradně zamrzá krutostí přís-nosti. Unavené nohy upadají a já letím. Leskne se pleš země. Blýská se v dáli režnou bouří. Princezny poslušně souloží a kouří. Jako kurvy jen cinkaj emocema a né penězma a jehlama. První mladá cesta se vine a rozvíjí i nohy po ní klopýtají jaksi nesměle. I Křídla kolem ní víří jenom tak zlehka jako by se bály, že když půjdou, poletí naplno a přímo tak cestu rozbijí a ta se úplně přestane odvíjet. První krok byl jako led. Druhý jako oheň. Třetí jako strach. Čtvrtý jako nenávist.

Každý den ten krok pálí jako šlápota strachu. Šlápota do srdce. Hrouda se rozpadá, když na ni dupnu. Vylisovaná stopa zůstává navěky pa-trná. Ve zmrzlé půdě už stopa není. Nestává se ztracenou odpovědí.

Oni totiž stopaři už všechno vědí napřed. Čtou otisky, jako já čtu čáry propisky a pak vím také všechno napřed. Jako šíp mě vystřelila na střed a já jsem letěl bez možnosti řídit svůj let. Proč když střílela jsi do terče, mazala jsi na mě jed. Teď stojím na dešti a v bouři. Jed se smývá, jed odchází a mizí, ale kov pod ním nehřeje. Přemrzá a krátí se. Krákání tmy mne probouzí mrazem. Křapání promrzlých vrstviček strhaných podrážkou.

Naproti přes ulici seděla na zábradlí holka a kývala nohama. Kývala nohama, vrtěla zadkem a viklala tou červeno-bílou konstrukcí. Šrouby vyglajchané, závity vyběhané. Zatímco hulí jointa, po očku sleduje všechno to brebentění kol a nohou. Povídá jí o tom co se děje ve světě. Cvrkot hlasů a podrážek. Sama se cítí podržená, podtržená, 12

podvedená. Vztek na celý svět jí zužuje hrdlo. Má strach z každého pohybu, který je jí lhostejný. Věčně líná, věčně upracovaná. Obrovská únava je balvan, který tlačí. Její slabé svaly se chvějí vyčerpáním. Aby nabyly brzo zase podoby té, která se usmívá, a s vleklou sebejistotou ten svět hrdě třímá v rukou. Zostřené smysly jí prozradí poslední nádech téhle prchavé chvilky. Sedí na zábradlí, levačkou se drží, pra-vačko u hulí a kýve nohama. Zavřenýma očima sleduje můry za okny se podobají stínu tužky. Děsí mě její stesk.