Danuta Kostewicz

Geo gratias

ISBN 978-80-88463-38-2 (pdf)

ISBN 978-80-88463-39-9 (ePub)

ISBN 978-80-88463-40-5 (mobi)

Profil autorky

Danuta Kostewiczová se narodila v Poznani. Po studiích na Vysoké škole múzických umění absolvovala studium filmové teorie, profesně působila jako novinářka a spisovatelka. Vydala řadu prozaických a básnických knih, je autorkou několika filmových a rozhlasových scénářů v německém jazyce. Dlouhodobě se aktivně zúčastňovala činnosti vídeňské tvůrčí kulturní skupiny MORGENKREIS, spolupracovala s předními německojazyčnými médii (Die Presse, Die Furche, Illustrierte Neue Welt, Pannonia, Kulturredaktion ORF, Norddeutscher Rundfunk aj.). Je členkou rakouského PEN-Clubu.

Její knihy byly přeloženy do mnoha jazyků, mj. do angličtiny, češtiny, francouzštiny, chorvatštiny, němčiny, španělštiny, ukrajinštiny a esperanta.

Obdržela četné ceny a vyznamenání, mimo jiné:

Dramatický debut Ateneum – Varšava;

Literární cena Morgenkreis (Vídeň 1985);

Cena Société Européenne de Culture, Centre Polonais za péči o polskou kulturu v zahraničí (2000);

Cena za Nejlepší básnickou knihu roku (Poznaň 2002);

Cena Klemense Janického (Bydhošť 2004);

Cena Světového dne poezie 2005 – UNESCO – Poezja Dzisiaj (Varšava);

Kavalírský kříž Řádu zásluh o Polskou republiku (1999).

Žije v USA.

V češtině již vyšla sbírka poezie Danuty Kostewiczové Anatomie chvíle (Opava 2003) a próza Andante spianato (Opava 2019; e-book 2023) v překladech Libora Martinka. Výbor Geo gratias byl pořízen z autorčiných předchozích sbírek poezie. Vydání formou e-knihy respektuje svou strukturou vydání knižní (Opava 2019). Libor Martinek je rovněž autorem odborné statě o životě a díle této polsko-rakousko-americké spisovatelky Geo gratias. Próza a poezie Danuty Kostewiczové (in: Listy, 2020, č. 5, s. 88–96).

Držet se země

* * *

na povrchu slov

je tolik rzi

že

pravdy se rozpadají

nesbližuje nás

horizontální dosah

rány

a přesto je

čerstvá

* * *

po létech náročných experimentů

našla jsem způsob

jak si uvědomit

pocit svobody

nakreslím kolem sebe kruh

a

v kterémkoli okamžiku z něj vyskočím

jsem svobodná

takže už

nadobro

* * *

ten průzračný strom

dlaň listu

pohybuje se

už blízko mého těla

opatrně přecházím

na druhou stranu

snu

chvěje se větev času

strach

pověšený ve středu

zachytává naději

a přesto se

bůh

ještě nevypořádal

s lovem

* * *

jsou slova

prostá

která voní

jako zem po dešti

dřímají v nás

jako zrno

jenom ona

někdy mohou

překročit hranice nebe

že je tak těžké je probudit

* * *

bez předstírání

bez přesvědčování

sebe obléhající řeka

teče mým srdcem

vyplňuje

průrvy strachu

a nepřesnosti těla

do rostoucí naděje

do země

* * *

zatoužila borovice po milování

obnažila nahou hruď

sukovitý břich

žádný vítr

žádný déšť

ji nedokázal ukojit

teprve k ránu

přišel dřevorubec

sama mu padla

do náruče

* * *

to není tvůj problém

řeřicho

co bude zítra

neptej se

bůh ostří nůž

zavři oblohu

modli se k zemi

žij

* * *

ta

která má rozedřené podrážky

na příjezdech

k paměti členitého pobřeží

ta

která je na obojku

vedena k bolesti

s výhledem na smrt

hustě porostlá

ztrácí řeku

a les

ta

která lopuchem stojí k prosbě

u prahu sedmých potů touhy

ta na křižovatce

všechny cesty vedou k tobě

* * *

v hnědých očích psa

Slunce

před bohem se skrylo

mezi ohryzanými kostmi

svinuté do klubíčka

modlí se k člověku

v hnědých očích psa

svedené nebe

prochází zkouškou ohněm

* * *

vyndej z povijanu

jaro

své nemluvně

chumelenicí jasmínů

do nebe

možná že v té vánici

utichnou

ptáci neklidu

Nádherné provizorium existence

* * *

žiji mezi vámi

jako sestra

je nám spolu dobře

nikdo neví

odkud jsem přišla

jakým sluncím

znásobím žár

když už se přiblížím

k jejich prahu

jsem mezi vámi

zasedáme k jednomu stolu

k chlebu

k vínu

slovo

ochotně nám nabízí náruč

svět se otevírá

spolu slavíme

nádherné provizorium

existence

* * *

vyprávěla jsem ti o hradech

o rozlehlých loukách

připravených k přijetí deště

vyprávěla jsem o lese

ve kterém Bůh zapomněl oddělit

světlo od tmy

vyprávěla o jaru

o nadýchaných oblacích

nad vrcholky stromů

vyprávím o létě

o rajské zahradě

o řekách

Léthé a Eunoé*

pletla jsem ti věnečky

z ještě nepojmenovaných květin

vyprávěla jsem o včelách

omámených vůní střemchy

a o koních

ve vybájených zápřazích

vyprávěla jsem o zimách

kdy se zabíjely husy

celá vesnice se najedla

ani jeden protest

ještě nepomstěná

bezradnost vola

krev ztuhlá na led

vyprávěla jsem

o horách a průsmycích

vítr mě odnášel

k dalekým salaším ticha

kde už na mě čekali

vyslanci zapomnění

* Léthé, řeka zapomnění za odčiněná pokání, Eunoé, řeka, která zachovává vzpomínku na dobré skutky (podle Božské komedie Danta Alighieriho).

* * *

jak se k vám dostanu

moje stromy

vysoké topoly

pokryté alabastrem listí

medové lípy

od nebe do nebe

nesoucí žár léta

duby

které znáte odpověď

na otázky

rozzářené ve mně

země

daleká rovino

nad kterou Anděl Páně

zvěstoval bouře

chci tak málo

stačí chvíle

ke konci dne

ve vašem stínu

z něhož vykvete

všechno

od začátku

* * *

poslouchej

vnučko

svěřím ti tajemství

ten dav lidí

který se kolem nás rojí

je jenom trh

dohadování ceny

každý druh barbarství

je možný

jako řetěz

spojují se

články ničemnosti

odpusť mi

že jsem odešla

unavená

vyřekla jsem se

Slunce jara

pohleď

jak mě za soumraku

napodobuje

stín

nad záhonem

* * *

na písčitém břehu

dalekých světů

hluboce ukrytá

konečnost

zrno

nenápadné semeno

budí se

objímá prostory

jara

opakuje léta

klas

klade první krok

k věčnosti

* * *

žijeme na okraji

vymyšlené hranice

přeje nám Slunce

i stín

nežijeme

spolu

ani zvlášť

existence rozpálené