Libor Martinek

Bolzanovo pojetí národa

v kontextu

osvícenství a romantismu

ISBN 978-80-88463-44-3 (pdf)

ISBN 978-80-88463-45-0 (ePub)

ISBN 978-80-88463-46-7 (mobi)

Úvodem

Sbíráme-li památky o soukromém životě Bolzanově, tu jest nám někdy, jako bychom četli kus poetické legendy, ve kterou doba naše více nevěří a na rtech tane nám otázka, žil-li opravdu takový člověk.

(Marie Červinková-Riegerová)

Jméno Bernard Bolzano jsem poprvé uslyšel coby student gymnázia v Bruntále ve spojitosti s odbornou prací mého učitele českého jazyka a literatury doc. PhDr. Lubomíra Valenty, který se mi stal vzorem nejen jako pedagog, ale zároveň, a především jako člověk. S odstupem let mohu s povděkem konstatovat, že to byl právě on, kdo ovlivnil už v tomto věku mou další profesní orientaci. V mé představivosti proto byla osobnost Bernarda Bolzana vždy spojována s obrazem tohoto učitele.

V souvislosti s písemnou prací v rámci filozoficko-metodologického základu doktorandského studia na FF MU v Brně a po konzultacích s prof. PhDr. Petrem Horákem, CSc., jsem prostudoval jisté penzum relevantní literatury vztahující se k otázkám státu, národa a regionů. Poměrně přirozenou cestou postupně vykrystalizovala problematika pojetí národa v období osvícenství a v romantismu. Takový námět by ovšem vyžadoval velmi široce založený výzkum, a proto bylo nutné projekt vhodně vymezit a soustředit úsilí na zpracování úkolu, jenž by byl svým charakterem přiměřený co do rozsahu, obsahu i zaměření. Domnívám se, že v těchto intencích se pohybuje předkládaná práce Bolzanovo pojetí národa v kontextu osvícenství a romantismu.

Osobnost Bernarda Bolzana a jeho filozofii ve své studii chápu jako bázi, která umožňuje srovnat Bolzanovo pojetí národa v dynamice vývoje od osvícenství k romantismu, a to jednak v rovině obecné (vnitřní metodologicko-logická a heuristická struktura Bolzanova pojetí národa a národní otázky) a jednak v rovině konkrétní (v čem se v tomto směru liší názory Bolzanovy od názorů některých jeho bezprostředních předchůdců a současníků v době osvícenského josefinismu a v době českého národního obrození). Zároveň se pokusím vyložit Bolzanovo překonání osvícenského programu.

Odborná literatura k tématu, monografické práce o Bolzanovi

Téma osvícenství ve světě a v Čechách, romantismus a české národní obrození byly a jsou odborně reflektovány. Bolzanovská literatura dnes představuje širokou škálu publikací, jejichž přehled nelze na tomto místě podat a objektivně zhodnotit. Není to ani mým cílem.

Poučení o filozofii v období osvícenství v Evropě lze v České republice čerpat mj. z publikace Josefa Haubelta České osvícenství (nakl. Svoboda, 1986). K dispozici je edice nakladatelství Svoboda, ve které vyšly spisy např. těchto významných osvícenských filosofů: Jean Jacques Rousseau – Rozpravy (úvodní studii napsal a informativním přehledem opatřil Vladimír Čechák, 1989), Denis Diderot – Výbor z díla (úvodní studii napsal Vladimír Čechák, 1990), François Marie Voltaire – Výbor z díla (úvodní studii napsal a informativním přehledem opatřil Vladimír Čechák, 1989).

Literaturu o Bernardu Bolzanovi představují zejména práce Filosofie v dějinách českého národa (nakl. ČSAV, red. Jiřina Popelová-Otáhalová a Karel Kosík, 1958), monografie Jaromíra Loužila – Bernard Bolzano (nakl. Melantrich, 1978), Bernard Bolzano – Vlastní životopis (nakl. Odeon, 1981), Čeští utopisté 19. století (nakl. Melantrich, 1982), Ireny Seidlerové Politické a sociální názory Bernarda Bolzana (nakl. ČSAV, 1963), Bernard Bolzano. Evropský rozměr jeho filosofického myšlení (nakl. Filosofia, 1994) Marie Bayerové. K 200. výročí narození Bernarda Bolzana byl vydán soubor referátů kulturně historického charakteru z bolzanovských konferencí ve sborníku Literární archiv PNP (ročník 16. red. Lubomír Vaculík, 1984), vybrané příspěvky filozofického zaměření přineslo zvláštní číslo Filosofického časopisu (č. 6, 1981), reflexí bolzanovské konference, konané v roce 2005, je sborník Osamělý myslitel Bernard Bolzano (nakl. Filosofia, 2006, red. Kateřina Trifajová), který navíc obsahuje několik starších článků z odkazu českého filozofa Jana Patočky. Měl jsem k dispozici také knihu Bernard Bolzano – Výbor ze spisů (texty vybrali a uspořádali Jiří Černý a Jaromír Loužil, úvodní studii napsal Jiří Černý, nakl. Svoboda, 1981) a práci Vitalije Ivanoviče Koljadko – Bolcano (nakl. Mysľ, Moskva, 1981).

Moje studie je zaměřena k otázkám Bolzanova díla v kontextu osvícenství a romantismu, přičemž problematiku českého národního obrození lze sledovat rovněž v Masarykově České otázce (8. vydání, nakl. Svoboda, 1990), v Patočkově Našem národním programu (1. vydání Evropský kulturní klub, 1990) a v Českém národním obrození (1. vydání, nakl. Svoboda, 1978). Podnětná je kapitola K Bolzanovu významu v duchovním vývoji a v národním povědomí v knize Radima Palouše Česká zkušenost (nakl. Academia, 1994). Nejnověji – až po vzniku mé práce – vyšla studie Hany Šmahelové Bernard Bolzano a české národní obrození (Český časopis historický, 2002, č. 1).

Úplný přehled literatury, s kterou jsem zde pracoval, podávám v seznamu použité literatury.

Poznámky

1. V úvodní kapitole používám ve výkladu 1. osoby singuláru. V dalších kapitolách užívám 1. osoby plurálu (tzv. autorský plurál).

I. KAPITOLA

BERNARD BOLZANO V KONTEXTU OSVÍCENSTVÍ A ROMANTISMU

Definice osvícenství

Okruhy problémů svázané s osvícenstvím vyžadují klasifikaci základních problémů, tedy samotného pojmu osvícenství a osvícenského myšlení. Takový postup má svůj metodologický význam, jenž nelze opomíjet. Můžeme konstatovat, že pojem osvícenství bývá definován různě a často velmi široce.

Historik filozofie Jiří Černý se domnívá, že „(...) osvícenské myšlení je po své obsahové stránce ideovým odrazem definitivního rozpadu feudalismu a zároveň po své metodologické stránce odrazem současně postupujícího rozšiřování kapitalistických vztahů, zejména v manufakturním období. Důležitým klíčovým principem osvícenské ideologie – zvláště v jejím pojetí přírody – je její mechanicismus; jeho kořenem je nerozvinutost výrobních sil kapitalismu.“ /1/

Josef Haubelt osvícenství nazírá „(...) jako ideologický systém, který je v přímém vztahu k vývoji společnosti směřující k převládnutí kapitalistických společenských vztahů. Je ideologickým systémem, který prostupoval do společenského vědomí, a nakonec v něm zaujal vedoucí postavení až na stupni rozvinutého manufakturního stadia kapitalistických výrobních a společenských vztahů. Zdůrazňujeme, že osvícenství bylo teprve ve své vyzrálé podobě ryze buržoazní ideologií a programovým preludiem buržoazní revoluce.“ /2/

Myšlenkově svěží analýzu osvícenství, i když v poněkud odlišném kontextu, podal Jan Patočka v Našem národním programu: „Osvícenství je sféra objektivně závazné pravdy, tedy jeho doménou věda a její zásahy do lidského života, ale i ´praktický rozum´ rekonstruující život podle závazných mravních zásad, principů práva a spravedlnosti a dávající právo na určité hodnoty životní i míru svobody k nim příslušnou.“ /3/

K otázce „Co je osvícenství“ se rovněž vyslovil Immanuel Kant: „Osvícenství je vykročení člověka z jeho jím samým zaviněné nesvéprávnosti. Nesvéprávnost je neschopnost používat svůj vlastní rozum bez cizího vedení. Tato nesvéprávnost je zaviněna námi samými, i když její příčinou není nedostatek rozumu, ale nedostatek nerozhodnosti a odvahy používat ho bez cizího vedení. Sapere aude! Měj odvahu používat svůj vlastní rozum!, je tedy heslem osvícenství.“ /4/