Spolu

Vyšlo také v tištěné verzi

Vyrobeno pro společnost Palmknihy - eReading

Sylvie Samsonová

Spolu – e-kniha

Copyright © Fortuna Libri, 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Copyright © Sylvie Samsonová, 2019

Graphic and Cover design © Q POINT, 2019

Czech edition © Fortuna Libri Publishing, Praha 2019

ISBN 978-80-754-6222-0 tištěná verze

ISBN 978-80-754-6299-2 ePub

ISBN 978-80-754-6300-5 Mobi

ISBN 978-80-754-6301-2 PDF

ÚVOD

Píše se konec roku 2018 a já si uvědomím, že přesně dnes je to šest let, co jsme měli v naší partnerské poradně první klienty. Vzpomínám si na tu nervozitu, kterou jsem tehdy v sobě měla, byla jsem nervózní z toho, abych vše udělala správně, abych na nic nezapomněla...

Během těch šesti let naší partnerskou poradnou prošlo celkem 282 párů. Některé páry prošly s námi programem, jiné páry s námi pobyly jen pět nebo šest týdnů.

Celkem 72 % párů zůstalo SPOLU, díky jejich píli, snaze, tomu, že na sobě opravdu výrazně makaly po celých deset týdnů a pracují na sobě dál, den za dnem.

Zbylé páry nezůstaly partnery, ale jejich rozchod proběhl přátelsky a někde alespoň „v klidu“.

Pojďte načerpat energii, zvládnout všechny překážky, které před nás partnerský život klade, pojďte se naučit, jak si partnerský život užívat a jak zůstat SPOLU. SPOLU ne kvůli dětem, ne kvůli tomu, co řekne okolí, ne kvůli tomu, že to finančně vychází lépe nebo že se bojíte, abyste nezůstali sami.

SPOLU, protože SPOLU být chcete, protože si užíváte každou chvilku, kdy můžete být SPOLU, protože víte, že i když přijde výměna názorů, tak to usmíření bude stát za to a že výměna názorů je běžným projevem soužití, která vztah neoslabuje, ale posiluje, když se držíte určitých pravidel. Prostě proto, že SPOLU jste rádi, že SPOLU chcete být.

JAK FUNGUJE MUŽ

Tato kapitola je primárně určena pro ŽENY .

Milé dámy, muž JE muž, muž NENÍ žena, opravdu od něj nelze očekávat chování, kterého se nám dostává od žen (kamarádka, máma, sestra…).

Pokud muži řeknete, že máte nějaký problém, tak muž je od přírody nastaven tak, že jej má vyřešit co nejdříve, a to proto, aby mohl být co nejdříve připraven řešit další problém. Například když muži řeknete, „my nemáme žádné talíře“, tak muž jde, podívá se do dané přihrádky a tam zkontroluje množství jednotlivých talířů, napočítá například od každého druhu talíře pět kusů. Toto množství pak porovná s počtem osob v domácnosti = dva dospělí a dvě děti jsou celkem čtyři, talířů je pět, tedy v pohodě, a sdělí vám, že vše je v pořádku, že talířů máte dost. Žena by pochopila skrytý význam, tedy že talíře, které máte, jednak už netvoří celou sadu (tedy šest kusů od každého), že už jsou otlučené, že už jsou nemódní a že prostě potřebujete nové. Muž je nastaven na praktickou stránku věci. Pokud tedy uznáte, že potřebujete novou sadu talířů, je potřeba muži říci, „současná sada talířů je neúplná, navíc jsou talíře otlučené, potřebujeme novou sadu talířů“. Čeho touto větou dosáhnete? Přesně toho, co chcete, mozek muže se začne zabývat „praktickou“ částí, což v dané větě není počet talířů, ale „potřeba nové sady talířů“. Od muže v takovém případě lze očekávat, že vám buď dá peníze, sdělí, ať nějakou vyberete, a pustí to z hlavy jako „vyřešené“, nebo empatičtější a snaživější muži vám budou nápomocni s výběrem, projdou tedy nabídky na internetu, porovnají cenu a kvalitu (někteří muži jsou opravdu velmi pečliví a dopředu si najdou na internetu veškeré parametry, co by mělo „nádobí“ splňovat, například že ho lze dát do myčky, do trouby, je zdravotně nezávadné, nezatěžuje ekologii…) a nabídnou vám již vybrané alternativy. Pokud si z nich vyberete, tak je to výhra, muž dané zboží i objedná a hurá, vy máte nové nádobí. Hurá, muž má vyřešen problém a je připraven na řešení dalšího problému.

Zpátky do jeskyně

Existuje mnoho dochovaných artefaktů, maleb na stěnách jeskyní či bájí o tom, jak lidé žili dříve v dobách pravěku. A právě tato doba je zcela klíčová pro pochopení fungování lidského mozku.

Máme několik základních částí mozku, pro naše účely se zaměřme na tři hlavní:

• Přední mozek neboli Mezimozek (diencephalon) – je tvořen pěti různými oddíly, nás však zajímá ten zásadní: HYPOTHALAMUS, který je ústředím pro vegetativní, endokrinní a emoční funkce.

• Střední mozek (mesencephalon) – řídí centrální nervovou soustavu.

• Zadní mozek (rhombencephalon) – řídí smyslové orgány a rovnováhu.

V mozku každého muže a ženy jsou zakotveny základní funkce „pro přežití“. Právě Hypothalamus určuje „nastavení muže“, chcete-li, určuje to, že muž je mužem, nikoliv ženou, a prostě se podle toho chová. Jasně, že dnes není běžné, aby šel muž ulovit večeři a musel neustále bránit a chránit naše obydlí před různými predátory. Naše mozky se samozřejmě přizpůsobily současnému žití, ale přesto v nich zůstává tato základní potřeba zakotvena, hypothalamus prostě nikam nezmizel, pořád tam je, pořád má svoje primární nastavení, i když ho přizpůsobil dnešnímu světu. Podstata zůstává stále stejná. Zakotvena je tak pevně, že ovlivňuje naše chování a reakce. Proto muž vždy reaguje odlišně, než jak by reagovala žena, a nikdy tomu nebude jinak. A je to tak správně.

MUŽI se rodí jako HRDINOVÉ

Když se narodí muž, narodí se hrdina. Muž se rodí s instinktem lovce, ochránce, bojovníka a velitele tlupy. Přesně toto má zakotveno ve svém mozku. Toto je primární bod jeho reakcí. Odkloňme se nyní od toho, že by mi jistě některé dámy namítly: „Ale ten můj je takový citlivka…“ Může být, ale rozhodně to není jeho primárním nastavením, ale spíše výchovou, která nejspíše byla tak moc „láskyplná“, že celého chlapa zkazila. Bohužel je to tak, zejména my ženy se primárně podílíme na výchově dětí a někdy v přehnané snaze je ochránit a zabezpečit jim „to nejlepší“, jim vlastně nevědomky ublížíme. K výchově dětí máme náš druhý e-book, „Rodiče z jeskyně“, a proto se nyní zaměřme zpět na muže.

1) Muž potřebuje „lovit“, aby mohl být následně námi ženami oslavován a chválen. Pokud tohle, dámy, pochopíte, máte vyhráno. Do dnešní doby by se to dalo přeložit: muž potřebuje vědět, že je potřebný, mamuta by dnes asi hledal někde docela těžko, aby jej mohl ulovit, takže se muž snaží „lovit“, jak nejlépe mu to dnešní doba umožňuje: naštípe dříví, aby vám mohl zatopit. Vydělá peníze „navíc“, abyste mohli jet na dovolenou. Když se doma pokazí pračka, muž ji opraví (případně koupí novou). Když se zamyslíte nad chováním muže, tak muž stále „loví“. Avšak ZDE, právě v tomto okamžiku, přichází nedorozumění: Muž pochopitelně čeká, že když „ulovil“, bude také „pochválen“. A je jasné, že „po lovu“ si museli muži odpočinout, byli přece unaveni, což je pochopitelné, představte si, že dříve, když šel muž na lov, tak běhal třeba půl dne po lese, pak s dalšími muži udělali speciální past a zabít velkého mamuta (když si uvědomíte, jak primitivní nástroje tehdy měli, oproti tomu, jaké máme zbraně dnes), to stálo velké fyzické úsilí. Je jasné, že lov tedy muže vyčerpal. A vraťme se zase zpět do dnešní doby – muž naštípal dříví, dovezl ho, zatopil. Namísto pochvaly mu však manželka vynadala, že udělal tím dřevem neskutečný binec, ať si to po sobě vysaje. Muž to tedy vysaje a sedne si k televizi – že si dá alespoň ten odpočinek, jak mu velí jeho přirozený instinkt. Avšak žena mu řekne, proč sedí, že je potřeba vynést odpadky…

Milé dámy, tohle není úplně dobré. Jako žena vám samozřejmě rozumím, že potřebujete pomoci, taky že se musí vysát a ty odpadky se taky samy nevynesou. Ale prosím, respektujme nastavení muže, nastavení, se kterým se muž rodí, se kterým prostě, ani když se fakt hodně snaží, úplně nehne. Muž si na některé věci samozřejmě začne časem dávat pozor, a dokonce si ke svému „lovu“ přidá i to, že má po naštípání dřeva doma vysát, a tím bude „lov dokončen“. Dopřejme mu tedy alespoň tu chvíli „odpočinku“.

Muž má větší mozek než žena. Nicméně muži ztrácejí 3x více mozkových buněk než žena. Muži se lépe soustředí, ale žena zato dokáže dělat tři různé věci najednou, aniž by ztratila souvislosti u každé z nich.

Muž jede podle zavedeného programu: LOV – POCHVALA – ODPOČINEK. Pokud mu tento systém dokážete ponechat, muž bude šťastný, klidný a rozhodně bude mít chuť a elán vám pomoci s čímkoliv, co si jen řeknete.

2) Muž potřebuje chránit svoji „tlupu“ a bojovat za ni. Dalším ze základních „nastavení“ muže je potřeba chránit svoji tlupu a bojovat za ni. Tlupu chápejme jako rodinu. Dříve, když lidé bydleli v jeskyních, velmi často hrozilo, že je napadne nějaký predátor, muži tedy byli dnem i nocí připraveni nasadit své životy na ochranu své tlupy. Dnes naštěstí na nás predátoři běžně neútočí, ale je spousta věcí, které na nás „útočí“. Například taková báječná věc jako kamarádky. Že kamarádky na vás neútočí? Tak se na to podívejte pohledem muže – přijdete domů z „kávičky“ s kámoškou a chcete se podělit o novinky, takže svému muži povyprávíte: „Představ si miláčku, ta Ilona dneska zase celé odpoledne jen nadávala na toho svého, on je fakt hroznej, má to s ním těžký, ona musí všechno udělat doma sama, on jí nepomůže ani děti odvézt do kroužku, prý že stačí, že je vozí ráno do školy a…“ Co jste tím svému muži řekly? Muži od přírody věci zjednodušují, takové množství informací, které jste na partnera právě vychrlily, prostě nemůže „dekódovat“, takže to, co mu z toho vyznívá, je: moje žena je z té svojí kamarádky Ilony hrozně unavená = Ilona jí škodí. A jelikož vás muž chce chránit, tak je logické, že v něm vyvstanou vůči Iloně nelibé pocity a bude vám ji „rozmlouvat“. Muž tedy „bojuje“ za udržení svojí tlupy/rodiny a má „v popisu práce“ ji chránit před vším negativním.

A když si znovu teď přečtete bod předchozí, tak už víte, že muž problém potřebuje co nejdříve vyřešit. Tedy se s vámi začne bavit na téma, že ta Ilona možná není úplně nejlepší kamarádka a jestli ona vůbec si nevymýšlí a netahá vás za no… a hádka je „na světě“.

Toto je jedna z klasických situací, které v naší partnerské poradně řešíme: „On by byl nejraději, kdybych byla pořád doma s ním a nikam s kámoškami nechodila, kolikrát už mi řekl, že mi kamarádky dávají do hlavy akorát hlouposti a zbytečně mě popichují. On vůbec nechápe, že taky potřebuju mít kamarádky a někdy s nimi probrat naše holčičí věci.“ Milé dámy, teď už víte, že váš muž chápe, že potřebujete mít kamarádky, v reálu nakonec v partnerské poradně vždy dojdeme ke stejnému výsledku – muži nejenže nevadí, že si vyrazíte s kamarádkou, ale on je dokonce rád, když si vyrazíte s kamarádkou poklábosit a on ten čas má sám pro sebe. Malinko jiné to je, když muži necháte na starost děti, to si samozřejmě čas neužije sám pro sebe, ale pokud muž o tom, že s dětmi bude sám v určené době, ví předem, tak vymyslí úžasný program pro sebe a děti.

Proto, milé dámy, nezatěžujme své muže podrobnostmi, stačí, když řeknete, že jste si s Ilonou povyprávěly u dobré kávy a prošly si pár obchodů, ideální by bylo, kdybyste zrovna třeba vymyslely film, na který byste se svým drahým rády zašly. Mužovy myšlenky tedy začnou směřovat k vyřešení vašeho přání a začne hledat termín, kdy byste spolu mohli do kina zajít. O nějakém „rozmlouvání kamarádky“ nebude vůbec řeč.

Cílem hovorů s vaším mužem přece není, abyste probírali, jak to má ten či ta doma a co všechno řeší, cílem je, abyste si s partnerem užili hezký čas SPOLU. Povídejte si tedy o tom, kam spolu vyrazíte, na jakou barvu chcete přemalovat kuchyň, jestli vyrazíte na lyže, kdy budete mít hlídání dětí a užijete si večer „jen ve dvou“.

Platí tedy jednoduché pravidlo, podrobnostmi zasypávejme své muže jen v záležitostech, které se týkají vaší domácnosti. Všechny ostatní podrobnosti vynechte.

3) Muž potřebuje být „velitel“. Spokojené manželství je to, kde jsou spokojeni oba partneři, neboť manželství má přesně dva účastníky, ne více, ne méně, klidně koukněte do Občanského zákoníku, přesně tak zní definice manželství. Pokud v manželství muž nemá „žádné“ slovo, jen těžko bude spokojený, tedy není možné takové manželství považovat za šťastné. Rozhodně to však neznamená, že by se žena ve vztahu měla cítit méněcenná, utlačovaná.

Muž je hlava, žena je krk, který s tou hlavou hýbe. Tohle už jste někdy určitě slyšely, viďte? Dámy, při správném „zacházení“ máte výraznou možnost ovlivnit to, jak věci dopadnou. Avšak navenek by měl vždy být muž tím, který vaše společné rozhodnutí vynese na světlo. Ideální „scénář“ tedy je – vy vznesete problém či potřebu ochrany svému muži, a z předchozích odstavců už víte, že muž se ihned začne danou záležitostí zabývat, aby ji vyřešil, je tak přece nastaven. Vy můžete muže upozornit na jisté nevýhody některých řešení, a naopak na výhody jiných řešení. Muž následně přijde po zvážení všech pro a proti na geniální vyřešení celé záležitosti.

Že to je dřina? Ano, to je , neslibovala jsem, že to bude bez námahy a bez práce. Žena je obdařena mnoha dary, jedním z nich je umění „být krkem“. Pokud však žena je tím správným „krkem“, tak muži dosahují významných úspěchů. Moje babička mi jednou řekla velké moudro: „Každý muž je tak skvělý, jak moc trpělivosti a předvídavosti s ním jeho žena měla.“ V muži správným přístupem probouzíte touhu „snést vám modré z nebe“. Na druhé straně i ta naše „dřina“ je jen o úhlu pohledu, muž potřebuje uspokojit tři základní věci, které jsme si popsali výše, díky nim bude šťastný a bude mít v sobě touhu dělat šťastné svoje nejbližší, tedy vás a vaše děti. Pokud je muž šťastný, tak i kdyby se jednou objevila nějaká rádoby milenka a „na hlavu se stavěla“, nevěřte tomu, že by vás opustil. A to ani v případě, že vám bude padesát a milence dvacet pět. Muži mají rádi svoje jistoty, svůj klid, nesnášejí změny. Chápající žena, která respektuje jejich tři hlavní potřeby, je pro ně poklad, který nevymění za nejistotu a tápání. O tomto tématu si více řekneme v kapitole „nevěra“.

My ženy chceme, aby se k nám náš muž choval jako k princezně. Zkuste si vzpomenout na všechny ty pohádky, které jsme vídaly jako malé, všude o princeznu bojoval král, chrabrý rytíř a hrdina. Nikde se o princeznu neucházel moula se sebevědomím na nule. Podpořte ve svém muži jeho „vnitřního hrdinu“, protože jen takový muž se k vám bude chovat jako k princezně.

Muž, který má sny, potřebuje ženu, která má vizi.

I muži mají své dny

Muži neprocházejí hormonálními bouřemi jako ženy, ale přesto i oni mají svoje dny. Jak jsou muži „naprogramováni“, už víme, a právě z toho pramení „jejich dny“.

Zásadní pro každého muže je, aby se mu dařilo. V momentě, kdy je muž úspěšný, daří se mu, dokáže zabezpečit svoji rodinu, cítí se skvěle. Pro muže je toto nejzásadnější ukazatel toho, aby byl šťastný a spokojený. Pokud se muž v této oblasti cítí „nenaplněn“, ihned to pocítí i jeho okolí.

Uvedu to na příkladu z naší partnerské poradny, kdy přišel pár Katka a Milan. Oběma bylo kolem osmatřiceti let, byli manželé třináct let a měli spolu dvě děti. Celé jejich soužití bylo plné lásky, to bylo vidět už na první pohled, avšak Milan se dle Katky začal v posledních třech měsících chovat „divně“ a odmítal s ní mluvit o tom, proč má špatnou náladu.

Muži, se velmi často uzavřou do sebe, pokud je něco tíží, protože se bojí, že by ztratili na své mužnosti a v očích ženy tak „klesli“. Proto volí zpravidla cestu, že o daném problému nemluví. Někdy to nechají dojít docela daleko, tak daleko, že prohlubují vzniklý nesoulad mezi nimi a ženou natolik, že může dojít k odcizení. Nabourávají tak vzájemný harmonický vztah. A přitom to je ve chvíli, kdy se jim nedaří na pracovním poli, právě to, co nejvíce potřebují, aby jim to doma fungovalo a začalo se jim zase dařit i v práci. Zjednodušeně se dá říci, že si zbytečně vytvoří „doma“ další problém. Ten jim pak bere energii, soustředění a sílu, kterou by mohli věnovat tomu, aby vyřešili svůj primární problém v práci.

Ale zpět k našemu páru, Milan pracoval na pozici manažera v jedné větší firmě, které se zrovna moc dobře nedařilo, a tak tam nevládla úplně příjemná pracovní atmosféra. Navíc bylo jasné, že přijde restrukturalizace, takže někteří manažeři přijdou o svoje místa, a nebylo ani jasné, jak bude probíhat další vývoj firmy. Milan se snažil, aby o svoje místo nepřišel a udržel tak standard, na který byla rodina po finanční stránce zvyklá. Milan se snažil tak moc, že dělal věci, které nebyly v souladu s jeho „já“. Velmi často musel jezdit za svým šéfem na centrálu a probírat s ním různé varianty, jak danou situaci ve firmě obrátit správným směrem, což provázelo kroky, se kterými vnitřně nesouhlasil, ale přesto je udělal. Jak sám řekl: „Našli jsme si smyšlené viníky, nebylo vůbec jasné, že zrovna tito lidé by stáli za neuspokojivými výsledky, ale přesto jsme je obětovali, vyhodili jsme je.“ Ze začátku se sám sobě snažil namlouvat, že to bude v pořádku, že to tak bylo správné, o daných lidech slyšel, jak si našli novou práci, a tedy se ubezpečoval, že udělal dobře, že se teď mají lépe. Milan žil ze dne na den ve stresu, vynervovaný, v nepochopení, v bojích sám se sebou, jestli dělá dobře, že se podřizuje a dělá věci, které jdou proti jeho přesvědčení, a snaží se udržet si svoji pozici stůj co stůj. Svoji pozici obhájil, při restrukturalizaci mu byly přiděleny další tři projekty. Milan se snažil ze své mysli vytěsnit myšlenky na to, že se podílel na tom či onom, komu a jak to ublížilo. Snažil se myslet dopředu.

Tohle všechno ze sebe dokázal dostat ven až po skoro třech letech poté, co u nás byli poprvé v poradně. Milan na našem prvním sezení nechtěl mluvit vůbec o ničem, řekl, že podle něj je vše v pořádku, že nemá čas se zabývat tím, že Katce se zdá, že na ni má momentálně méně času, že se firmě úplně nedaří a on má plné ruce práce s tím, aby to tam dali dohromady.

Katka se snažila nějaký čas jen tiše Milana podporovat, nevyvolávala hádky, nevyptávala se, přestala postupně Milanovi sdělovat svoje zážitky, svoje postřehy, svoje trápení, svoje radosti. Jejich život se během těch tří let od jejich první návštěvy velmi změnil, intimně spolu vůbec nic neměli, nedávali si už ani pusu při příchodu či odchodu z domu, jejich „povídání“ se omezilo na provozní věci ohledně dětí a domácnosti. Milan byl rád, že má doma „klid“, přišel domů, najedl se, něco prohodil s dětmi a šel do pracovny „pracovat“. Končil s prací pozdě v noci a ráno se s dětmi a Katkou viděl chvíli u snídaně, postupně přestal „stíhat“ chodit na besídky dětí, na jejich vánoční zpívání a na oslavy narozenin se přidával těsně před jejich koncem. Katku mnohokrát napadlo, že má Milan někoho jiného. Neměl. Jeho práce ho tak ubíjela, byl v ní nešťastný, byl nešťastný z toho, k čemu se „snížil“, byl nešťastný sám ze sebe, ale na druhé straně se obával odejít, bál se, zda si někde něco najde, když má teď takovou pověst…

V současné chvíli mají za sebou Katka s Milanem šest týdnů v naší poradně, vše vypadá na dobré cestě. Milan dal výpověď, v práci dostal nařízený home office a tedy měl dva měsíce klidu na to, aby si našel práci, což se mu podařilo. Odcizení mezi ním a Katkou už bylo docela velké, postupně tedy budují cestu k sobě. Mají ještě kus cesty před sebou, ale věřím, že to zvládnou.

Muži zkrátka fungují jinak než ženy. Žena, když má problém, řekne ho doma, rodině, kamarádkám. Jednak proto, že se z toho potřebuje „vymluvit“, a jednak proto, že hledá podporu, radu, pomoc. Muži to mají naprosto naopak. To, co je opravdu tíží, si nechávají ve svém nitru. Ženy v naší poradně si na tento rys mužů často stěžují. Avšak, milé dámy, podívejme se na to i z druhé strany, opravdu byste byly raději, kdybyste doma měly muže, který vás stále zasypává tím, co se nedaří a z čeho má výčitky svědomí? Bude fajn, pokud muži začnou se svými partnerkami sdílet více události svého života, ať už pozitivní či negativní, ale raději ponechme to, že muži zbytečně nezacházejí do podrobností.

A pak tu mám ještě jednu ale opravdu velmi delikátní a nesmírně důležitou věc. Jídlo. Ano, jídlo. Láska prochází žaludkem, to je známé pořekadlo, které všichni znají. Jen je škoda, že některé ženy na to úplně nemyslí. A přitom je to tak jednoduché, a na druhé straně tak účinné.

Milé dámy, pokud chcete mít doma spokojeného muže a chcete si „pojistit“ to, že vám nebude běhat za jinou, tak mu uvařte. Nemusíte nutně vyvářet každý den teplé večeře, ale minimálně 3x týdně ano. Slyšela jsem mnoho výroků žen, ale já si vařit nepotřebuju, tak ať si uvaří pro sebe. Nebo já nejsem zvyklá vyvařovat, však o víkendu to musí stačit. Nebo nebudu ho rozmazlovat, to si nezaslouží.

Dámy, je to na vás. Pokud byste s tím bytostně měly problém, pak samozřejmě nevařte. Jen vám chci dát příklad toho, jak to třeba může dopadnout. Nebo víte co, dám vám příklady hned tři:

Moje velmi dobrá kamarádka, říkejme jí třeba Radka, měla přítele (všimněte si, prosím, minulého času „měla“), z počátku jejich vztahu vařila někdy ona, jindy on, její přítel však začal časem Radku pobízet k tomu, ať mu uvaří, ale Radka nechtěla, ne že by neuměla vařit – vaří božsky! Ale prostě on její milý zrovna v té době docela „zlobil“, dohody s ním neplatily, začal k ní být opravdu velmi jízlivý, až protivný. Stupňovalo se to, přiznám se, že i já Radku obdivovala, že to ještě „dává“. Za nějaký čas se provalilo, že její milý má ještě jednu paní, paní Bohunka jí třeba říkejme. Paní Bohunka je žena prostá, nemaluje se ani úplně neřeší, co si vezme na sebe a jestli a jak jí to sluší, takže si oblečením mnohdy spíše přidá kila navíc, než aby vypadala lépe, a když s ní mluvíte, máte pocit, že „kam ji postaví, tam ji najdou“. Naproti tomu Radka je „kobra“, je to nádherná žena s obrovským sex-appealem, usměvavá pohodářka, za kterou se nejeden muž rád otočí. Přesto „boj“ o srdce daného muže vyhrála Bohunka. A víte, čím si ho získala? Nosila mu kastrůlky. Ano, nosila mu kastrůlky s jídlem a na to ho prostě „utáhla“.

Teď je úplně jedno, jestli je dobře, že to tak dopadlo, protože daný muž byl takový a makový (když jí začal dělat to, co jí dělal, protože nevěděl, jak se s ní má rozejít, když má tu Bohunku, tak to moc fajn chlap asi úplně nebyl) a jestli by to bývalo bylo lepší nebo horší, kdyby spolu byli dále s Radkou. Jde o to, proč jejich vztah skončil. Tím, že mu Radka nevařila, se „on“ začal cítit „méněcenný“. Viděl to tak, že si ho Radka dostatečně neváží, všichni chlapi z okolí se mu smáli a říkali mu, jaký je ňouma, má sice krásnou ženu, ale když ani nenavaří, tak co s tím. Takže když to poslouchal a přemýšlel nad tím, prostě podlehl dojmu, že když mu Radka nevaří, nemá ho dost ráda, neváží si ho jako muže a vlastně ho zesměšňuje. Takže se vedle ní necítil dobře, necítil se jako „chlap“ a to byl mezi nimi začátek konce.

Slíbila jsem vám příběhy tři. Tady je ten druhý:

Je to příběh Petra a Rosalie z naší poradny. Petr byl národnosti české, Rosalie národnosti italské. Italové milují jídlo a milují ho tolik, že ti z vás, kteří v Itálii byli, vědí, že po obědě mají prostě čtyři hodiny pauzu, nikdo tam nepracuje (teda skoro nikdo), opravdu jdete přes město a všude je v tu dobu zavřeno, protože Italové milují vychutnat si jídlo v klidu. Petr tedy očekával, že Rosalie bude vařit, a Rosalie vařila a ráda, jenže Rosalie vařila velmi „omezený“ repertoár. Vařila těstoviny a saláty, tuším, že říkal, že asi dvakrát ročně udělá maso a rýži nebo brambory. Z počátku mu to vyhovovalo, jídlo bylo moc dobré a chutné, jenže když máte těstoviny 4x týdně a salát k večeři 3x týdně a jste CHLAP, tak to vydržíte týden, dva, měsíc, možná i tři, ale to už dá opravdu jen málokterý muž. Petr to „dal“ dva měsíce, pak Rosalii řekl, že je rád, že vaří, ale že prostě nemůže jíst pořád jen těstoviny a saláty. Že by si rád dal svíčkovou, rajskou, plněné papriky, steak, musaku, nějakou pořádnou buchtu, kynuté knedlíky. Rosalie byla velmi zaskočena jeho požadavkem. Abyste tomu rozuměli zcela, tak Petr poznal Rosalii při svojí pracovní cestě, oba se do sebe vášnivě zamilovali a za tři měsíce se vzali, Rosalie tedy přijela do ČR s Petrem už jako jeho manželka. V Itálii to bylo trošku jiné, jednak byli zamilovaní, tak spoustu času trávili různými romantickými večerními procházkami, kdy se většinou zastavili tu i onde na něco dobrého. A tak vlastně pořádně vařit se začalo až po přestěhování do ČR. Rosalie volala svojí mamince a ptala se jí, co má dělat, že takové věci, jaké po ní Petr chce, neumí a že je ani umět nechce. Její maminka byla moudrá žena, a tak jí řekla, že mu musí navařit, co chce, aby o něj nepřišla a aby se k ní choval stále jako k princezně. S tím Rosalie nesouhlasila, připadala si manipulovaná, a tak si postavila hlavu. Přestala doma vařit úplně. Čas samozřejmě běžel, přešlo tak půl roku a Petr začal přicházet domů později než obvykle. To už byla Rosalie těhotná. Ptala se Petra, proč chodí tak pozdě, on jí řekl, že se chodí najíst s přáteli, když mu doma nevaří, co mu teda zbyde. Byl to vlastně od Petra „naschvál“, což není pro vztah to nejlepší. Ale podívejme se, jak se to vyvíjelo dál, Rosalie tedy čekala doma a tvrdošíjně nevařila dál, Petr dál tvrdošíjně chodil na večeře s kolegy. Rosalie už byla v osmém měsíci těhotenství, a tak ji pláč, smutek, strach a osamění dovedly k nám do poradny. Rosalie řešila, zda se má ještě před porodem vrátit domů a porodit tam a zůstat, ačkoliv s Petrem tráví krásné chvilky o víkendech, kdy spolu jezdí na různé výlety, Petr jí každý večer před spaním masíruje nohy a taky láskyplně natírá bříško. Jenže Rosalie se byla jeden večer v týdnu projít po městě a viděla Petra s kolegy, jak sedí na jedné venkovní zahrádce a baví se. Samozřejmě tam byli nejen kolegové, ale i kolegyně, a Rosalie si ve svém těhotenství připadala hrozně tlustá a nehezká. Místo aby byla pyšnou nastávající maminkou, srovnávala se s dámami, které tam viděla s Petrem. Všechny byly krásné, měly skvělé postavy, nejmodernější outfity. Přišlo jí hrozně líto, že má vlastně takový svůj druhý svět, z něhož ji vyčlenil. Nevěděla, co dělat dál. Přišla si škaredá, nepotřebná, všechno to na ni padlo. Jedna její kamarádka jí doporučila naši poradnu, protože u nás byla se svým mužem. Rosalie zavolala a objednala se nejprve sama. Když přišla, pamatuji si, jaký to byl „uzlíček nervů“, nechápu, že to Petr neviděl. Rosalii jsme uklidnili a ještě ten týden přišli s Petrem společně. Při společném povídání jsme zjistili, že se oba velmi milují, jen prostě ani jeden z nich „nechtěl ustoupit“, přitom o nic nešlo. Rosalie byla pro, že se naučí i jiná (česká) jídla a že je zkusí vařit, a to pod vedením Petra, který moc rád vařil, jen škoda, že to do té doby neukázal. Pár si vyříkal vše potřebné a šli domů s novými předsevzetími. Rosalie mi pak volala a měla prosbu, zda bych jí neposlala nějaký jednoduchý recept, který by zvládla. Doporučila jsem jí své oblíbené stránky, z nichž čerpám, a tak začala Rosalie vařit. A Petr nejenže začal v týdnu chodit na procházky se svojí Rosalií a následně Klaudinkou, která se jim narodila, ale víkendové vaření si vzal zcela na starost, aby Rosalii ulevil.

Je to příklad toho, jak se někdy kvůli „maličkosti“, kvůli tomu, že se bojíme, abychom ve vztahu moc neustoupili, může vyklubat zbytečný problém. Jsem ráda, že tento má šťastný konec.

Poslední příklad z naší praxe k tématu jídlo je příběh Olinky a Vladimíra. Jde o pár, který společně vychoval tři děti, nebudu zde popisovat celý příběh, ale Vladimír si našel milenku. Mladší milenku. Olinka jakožto velmi bystrá dáma na to přišla v podstatě hned, Vladimír se „usmíval“ prostě jinak, ženy tohle poznají, mají na to „radar“. Vladimíra se přímo zeptala, jestli má milenku, ten jí to nepotvrdil ani nevyvrátil. Nebyl si tehdy jistý, jestli jde jen o úlet, nebo by se opravdu mohl zamilovat do mladší dívky a ona do něj, chtěl si nechat Olinku, kterou měl rád a byl na ni zvyklý, „v záloze“. Hrál to na obě strany. Snažil se mluvit „záhadně“, aby úplně nevěru nevyloučil, protože si říkal, že Olinka si ho bude více vážit, když zjistí, že by o něj mohla přijít. Olinka je žena činu, rozhodla se, že Vladimíra získá zpět, říkala, „každý chlap má něco, tady už aspoň vím za těch třicet let, co mohu čekat, nechce se mi zvykat na někoho jiného“. Olinka vždycky vařila, ale od té doby začala dělat především jídla, která měl Vladimír tak rád, více péct buchty, protože ty Vladimír miloval. Ani ne po měsíci Vladimír zjistil, že je rád, že Olinku má, že je to skvělá ženská, která už ví, co on má rád, a vlastně se skvěle doplňují. Olinka tedy celou dobu měla jen podezření, že má Vladimír milenku, to, že to podezření je validní se nedověděla a nedozví. Je pravda, že v ní obava o ztrátu Vladimíra probudila touhu ho získat zpět a rozhodně jedním z hlavních faktorů bylo i to, že se měl Vladimír doma dobře. Nikdo mu nedělal scény, ba naopak, jeho paní navařila a byla na něj příjemná, tak proč by utíkal jinam. Vladimír, protože přeci jen měl výčitky svědomí, byť nevěru nikdy nepřiznal, se chtěl Olince nějak omluvit. Proto zakoupil zájezd na Bali, kam si s Olinkou na tři týdny vyjeli, měli se skvěle, tento výlet jejich vztahu moc pomohl, opět se tam velmi sblížili. Zavedli rituály, pravidla a měli dostatek prostoru na to, aby si povídali, plánovali, co budou ve společném životě dál dělat, kam by chtěli jet na dovolenou příště, jak si chtějí doma přeorganizovat dětské pokoje na posilovnu.

Pro mnoho žen není úplně snadné pochopit, jak významnou roli hraje právě „jídlo“ ve vztahu, ale prostě to tak je. Pokud hledáte muže a chcete být „spolu do konce svých dní“, tak jídlo vám v tom dost výrazně pomůže. Muži jsou požitkáři, jejich egu se líbí, když se o ně někdo stará, když jim jídlo někdo připraví. Jasně, že sem tam jsou rádi (tedy většina mužů), když mohou navařit a „postarat se o rodinu“, ale ne denně. Není to o tom, že každý večer by musela být teplá večeře, je to o tom něco připravit, však i takový obložený talíř vypadá skvěle, že? Každá žena chce, aby si ji muž hýčkal, a to nejmenší, co pro mužovu spokojenost můžeme udělat my ženy, je, že budeme zase hýčkat jeho. S plným bříškem je prostě svět hezčí, tak to mužům dopřejme. A když bude s láskou dělané, bude to hodně znamenat. A pánové pak budou na oplátku svoje ženy milovat do konce svých dní.