KDYŽ SE PRVNÍ VLOČKA K ZEMI SNESLA

Marie Jakoubková

© Autorka: Marie Jakoubková

© Vydala: Marie Jakoubková - Marula

© Grafické práce: Marie Jakoubková

ÚVODEM

Kdesi vysoko na nebi, v místech, kam lidé sotva dohlédnou, se rozprostírá veliké království. To království je celé bílé, samým sněhem a ledem pokryté. Říká se mu Sněhové království. Je plné sněhových vloček, přesně takových, jaké v zimě padají z oblohy na zem. Na střechy domů, zahrádky a také na mlýn, ve kterém se odehrává náš příběh. V tom mlýně bydlí se svou maminkou a tatínkem mlynářem holčička jménem Anička. Tatínek mele mouku pro celou vesnici. A maminka? Ta z té mouky peče výborný chleba a nadýchané buchty pocukrované tak, jako by na nich doslova sněhová peřinka ležela. Jsou slaďoučké a moc dobré.

Nedávno skončily žně a po okolí se sklidilo všechno obilí. Posledních pár týdnů jezdí do mlýna sousedé a nechávají si semlít své úrody. Anička se na tatínka při mletí moc ráda dívá a také mu je mnohdy při ruce, kdyby potřeboval pomoc. To se pak spolu vrací domů celí od mouky zaprášení. Ale je to bezva a Anička si tyto chvilky velice užívá.

„Jsem ráda, že žijeme zrovna ve mlýně!“

„A já jsem zase rád, že se ti tady líbí, Ani!“

Každý pátek navečer se ve mlýně scházejí tatínkovi přátelé. Chodí za ním na kus řeči a Anička s nimi občas vysedává až do pozdních nočních hodin. Vyprávějí si totiž tak zajímavé příběhy, že se vůbec nemůže odtrhnout a jít spát. Maminka ji pak často zahání domů nebo spící přenáší rovnou do postele. Jednou, bylo to opět v pátek, do mlýna přišli tak jako každý týden otcovi kamarádi. Jeden z nich začal vyprávět příběh o dalekém království, ve kterém nežijí lidé ale sněhové vločky. To Aničku opravdu zaujalo, a i když už bylo dost pozdě, přemluvila maminku a poprosila ji, aby si mohla příběh doposlechnout.

„Mami, že tu můžu ještě chvilku zůstat? Víš, já chci hrozně moc vědět, jak to v tom sněhovém království vypadá a hlavně, jak to celé dopadne!“

„Dobře, Ani, ale pak rovnou na kutě, ano?“ zdůraznila maminka.

„Ano, mami. Potom půjdu určitě hned spát. Děkuju!“

Maminka se vrátila do domku přistaveného kousek od mlýna. A Anička? Ta se otočila směrem ke strýčkovi, který tak napínavě vyprávěl a poslouchala každičké slůvko, které z jeho úst zaznělo.

„Království, ve kterém vládnou dva bratři, Sníh a Led, je nejchladnějším místem na světě. Po celý rok tam mrzne, až praští a ze sněhu vyrostly doslova hory. Toto království se odjakživa staralo a stále stará o to, aby ve správnou dobu začalo sněžit a mrznout tady u nás na Zemi,“ vyprávěl Tonda. Tak mu říkal Aniččin tatínek a vlastně ostatní kamarádi také.

„Strejdo, a jak v tom království zařídí, aby sněžilo?“ zeptala se zvědavě Anička, protože jí nebylo jasné, odkud se sníh vůbec bere.

„Jak? To přesně nevím. Asi rozpráší část své sněhové úrody a my následně vidíme, jak z nebe padají vločky.“

„Mám moc ráda, když sněží!“ řekla Anička. Zavřela oči a zasněně si představovala, jak padá jedna vločka za druhou pomalu k zemi.

„Myslíš, strejdo Tondo, že spolu ty vločky závodí? Víš, jako která z nich bude dole první!“ zeptala se, když své oči po chvilce opět otevřela.

„Cha-cha-cha! To je ale zajímavá otázka!“ smál se Tonda, „ale, co my vlastně víme. Třeba i vločky hrají nějaké hry, o kterých my lidé nemáme ani ponětí!“ dodal. Poté ztichl, zadíval se z okna a zlehka si oddychl. Anička ho chvíli pozorovala. Vzápětí svůj zrak namířila na tatínka, který se na ni právě také díval. Usmál se a pohladil ji.

„Ty jsi taková naše zvědavka, viď?“ pronesl. Anička mu úsměv vrátila a znovu se podívala na Tondu, který stále vyhlížel z okna ven. Možná čekal na první vločku a možná i on sám přemýšlel, jak to ve Sněhovém království chodí!

SNĚHOVÉ KRÁLOVSTVÍ

Na Zemi pomalu doznívá podzim a zima se polehoučku hlásí o slovo. Zanedlouho převezme pomyslné žezlo a na několik měsíců ovlivní počasí svými rozmary. V plné kráse a síle ukáže svou moc, pokryje vše chladným sněhem a mráz nechá zalézt i do těch nejskrytějších míst.