OSHO

TANTRA: NEJVYŠŠÍ POZNÁNÍ

Promluvy o tantrické podstatě Tilopovy Písně mahámudry

Originally English title: TANTRA – THE SUPREME UNDERSTANDING

Copyright © 1975, 2009 OSHO International Foundation,

www.osho.com/copyrights

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s. r. o., 2022

Translation © Jana Žlábková, 2022

All rights reserved. (Všechna práva vyhrazena.)

Obsah této knihy je výběrem z různých hovorů, jimiž se Osho obracel k živému publiku.

Všechny hovory, jež Osho pronesl, byly v úplnosti publikovány jako knihy a jsou nyní rovněž dostupné ve formě původních audionahrávek. Tyto audionahrávky lze stejně jako úplný archiv psaných textů získat on-line (elektronicky přes internet) prostřednictvím OSHO Library na www.osho.com.

OSHO is a registered trademark of Osho International Foundation,

www.osho.com/trademarks

(OSHO je registrovaná obchodní značka Osho International Foundation, www.osho.com/trademarks.)

ISBN 978-80-7593-459-8 (ePub)

ISBN 978-80-7593-460-4 (mobi)

1. KAPITOLA

Nejvyšší prožitek

Tilopa v Písni mahámudry praví:

Mahámudrá přesahuje veškerá slova a symboly, ale tobě, upřímný a oddaný Náropo, o ní musím něco říct.

Prostor není na ničem závislý a mahámudrá spočívá v prázdnotě. Je-li člověk přirozený a uvolněný, zbaví se pout a osvobodí se, aniž by vyvíjel sebemenší úsilí.

Nejvyšší prožitek není vlastně vůbec žádný prožitek, protože se vytratí ten, kdo prožívá. A o čem se dá mluvit, když není ten, kdo prožívá? Kdo by něco říkal? Kdo by líčil svůj prožitek? Když není subjekt, není ani objekt. Zmizí břehy a zůstane jenom řeka prožitku. Je poznání, ale není ten, kdo poznává.

Tato skutečnost představovala problém pro všechny mystiky. Dosáhli nejvyššího stavu, ale nemohli o něm vyprávět svým následovníkům. Nemohli ho předat ostatním, kteří by ho chtěli pochopit rozumem. Splynuli s ním. Projevuje se v celém jejich bytí, ale intelektuální komunikace je vyloučena. Mohou vám ho předat, pokud jste ochotni přijímat, mohou vám pomoct, abyste ho také poznali, jestliže jste vnímaví a otevření. Ale slova a symboly k jeho vyjádření nestačí a teorie a doktríny jsou naprosto k ničemu.

Jde spíše o prožívání než o prožitek. Je to proces, jenž začíná, ale nikdy nekončí. Vstoupíte do něj, ale nikdy se ho nezmocníte. Je jako kapka, která se vlije do oceánu, nebo jako oceán, který se vlije do kapky. Je to hluboké splynutí, je to jednota. Prostě se v něm úplně rozplynete. Nic nezbude, ani jediná stopa, tak kdo by něco říkal? Kdo by se vracel do světa údolí? Kdo by se navracel do temné noci, aby vám o něm vyprávěl?

Všichni mystici na celém světě byli vždy bezradní, když někdo chtěl, aby popsali nejvyšší prožitek. Spojení lze navázat, ale komunikace je vyloučena. To je třeba pochopit na samém začátku. Spojení je úplně jiná dimenze. Setkají se dvě srdce, je to milostný vztah. Komunikace je otázkou dvou hlav. Spojení je otázkou dvou srdcí, spojení je pocit. Komunikace je vědění. Získáváte pouze slova, říkají se jenom slova a vnímáte a chápete jen slova. A slova jsou prostě slova… Samotná podstata slov je natolik neživá, že jimi nemůžete sdělit nic živého. Platí to v běžném životě, natož v nejvyšším stavu, když prožíváte něco výjimečného a jste plni nadšení. Když cítíte něco úžasného a něčím se stanete, nedokážete vyjádřit své pocity pomocí slov.

Když jsem byl malý kluk, chodíval jsem časně ráno k řece. Žil jsem v malé vesnici. Ta řeka teče velmi pomalu a poklidně a před východem slunce nepoznáte, jestli vůbec proudí. Je líná a tichá, hlavně brzy ráno, kdy se v ní nikdo nekoupe. Zrána ještě nezpívají ptáci a neozývají se žádné zvuky. Slyšíte jenom pronikavé ticho a nic víc. A cítíte, jak se nad řekou vznáší vůně mangovníků.

Chodíval jsem až do nejvzdálenějšího ohybu řeky, jen abych tam seděl, jen abych tam byl. Nebylo třeba něco dělat, stačilo jenom být. Byl to úžasný zážitek. Pak jsem se vykoupal, a když vyšlo slunce, doplaval jsem na druhý břeh a na rozsáhlé písčině mě osušily paprsky slunce a já tam jen tak ležel a občas jsem i usnul.

Když jsem se vrátil domů, maminka se mě zeptala: „Co jsi dělal celé ráno?“

Odpověděl jsem: „Nic,“ protože jsem opravdu nic nedělal.

A ona řekla: „Jak je to možné? Byl jsi tam čtyři hodiny, tak jak můžeš tvrdit, že jsi nic nedělal? Musel jsi něco dělat.“ Měla pravdu, ale zároveň se mýlila.

Nedělal jsem vůbec nic. Prostě jsem byl s řekou a nic jsem nedělal a všechno se dělo samo. Když jsem cítil, že si mám zaplavat, plaval jsem, ale k ničemu jsem se nenutil. Když mě přemohl spánek, usnul jsem. Věci se děly, ale já jsem nic nedělal. První prožitek satori se dostavil poblíž oné řeky. Nic jsem nedělal, prostě jsem jenom byl a udály se miliony věcí.

Ale matka pořád tvrdila: „Určitě jsi něco dělal.“

A tak jsem řekl: „Dobrá, vykoupal jsem se a uschnul jsem na slunci.“ Byla spokojená. Ale já ne, protože to, co se dělo u řeky, se nedá vyjádřit slovy „vykoupal jsem se“. Slova jsou chudá a mdlá. Hrál jsem si s řekou, splýval jsem s ní, plaval jsem v ní a byl to hluboký prožitek. Nemá smysl říkat, že „jsem se vykoupal“ nebo že jsem tam „šel, procházel se po břehu a potom na něm seděl“. Taková slova nic nesdělují.

I v běžném životě míváte často pocit, že slova jsou marná. A pokud necítíte jejich marnost, znamená to, že jste vůbec nežili, že jste žili velmi povrchně. Jestliže se vaše zážitky dají vyjádřit slovy, dokazuje to, že jste pouze živořili.

Jakmile se poprvé začne dít něco, co přesahuje slova, dostaví se život a zaklepe na vaše dveře. A když na ně zaťuká nejvyšší poznání, slova náhle zmizí. Jste němí, nemůžete mluvit, uvnitř se nezrodí jedno jediné slovo. Vše, co řeknete, vypadá uboze, mrtvě, bezvýznamně, nesmyslně. Máte pocit, jako byste ubližovali prožitku, jenž se dostavil. Uvědomte si to, protože mahámudrá je konečný nejvyšší prožitek.

Mahámudrá je úplný orgasmus s vesmírem. Když někoho milujete, míváte občas pocit, že se rozpouštíte a splýváte. Dva už nejsou dva. Existují dvě těla, ale cosi mezi nimi stvořilo zlatý most a dvojnost uvnitř zmizela. Na obou pólech vibruje jeden život. Až po takovém prožitku dokážete pochopit, co je mahámudrá. Ale pamatujte si, že je milionkrát hlubší a milionkrát vyšší. Je úplným orgasmem s celkem, s vesmírem. Je rozplynutím se ve zdroji bytí.

Právě o tom je Píseň mahámudry. Je úžasné, že ji Tilopa nazval písní. Můžete ji zpívat, ale nemůžete ji říkat. Můžete ji tančit, ale nemůžete ji vyjádřit slovy. Jde o tak hluboký jev, že i zpívání vyjádří pouze maličkou část. Není důležité, co zpíváte, podstatné je, jak zpíváte.

Mnozí mystici po dosažení nejvyššího prožitku prostě jen tančili. Nic jiného nemohli dělat. Vyjadřovali se pomocí celého bytí a těla. Spojili tělo, mysl, duši a všechno ostatní. Tančili a jejich tance nebyly obyčejné. Všechny tance se ve skutečnosti zrodily díky mystikům. Byl to způsob sdělení extáze, štěstí a blaženosti. Do známého proniklo cosi z neznáma, na zem se dostavilo cosi mimozemského. Co jiného se dá dělat? Můžete jenom tančit a zpívat. Píseň mahámudry.

Kdo ji bude zpívat? Tilopa už není. Zpívá samotný orgasmický pocit, nikoli Tilopa. Ten už nežije. Zpívá a vibruje samotný prožitek. Proto je to Píseň mahámudry. Píseň extáze. Zpívá samotná extáze. Tilopa nemusel nic dělat, není tam, rozplynul se. Jakmile zmizí ten, kdo hledá, až pak je dosaženo cíle. Jen když už není ten, kdo prožívá, dostaví se prožitek. Budete-li ho hledat, minete ho, protože hledání posiluje toho, kdo hledá. Nehledejte a najdete. Samotné hledání, samotné úsilí se stane překážkou, protože čím víc hledáte, tím větší je ego toho, kdo hledá. Nehledejte!

Tak zní nejhlubší poselství celé Písně mahámudry. Nehledejte, zůstaňte takoví, jací jste, nikam nechoďte. Nikdo nikdy nedošel k bohu. Není to možné, protože neznáte adresu. Kam půjdete? Kde najdete boha? Neexistuje mapa ani cesta a nikdo vám nepoví, kde je. Kdepak, nikdo se nikdy nedostal k bohu. Bývá to vždycky opačně. Bůh přijde k vám. Jakmile jste připraveni, zaklepe na vaše dveře. Vyhledá vás, kdykoli budete připraveni. A připravenost je pouhá vnímavost. Když jste opravdu vnímaví a zmizí ego, stanete se chrámem, v němž nikdo není.

Tilopa v písni říká, že se máte stát dutým bambusem. Uvnitř nic není. A jakmile se jím stanete, náhle na vás božskost přitiskne svá ústa a dutý bambus se změní ve flétnu a rozezní se píseň. Píseň mahámudry. Tilopa se stal dutým bambusem, dostavila se božskost a zazněla píseň. Není to Tilopova píseň, je to píseň samotného nejvyššího prožitku.

Než se zaměříme na tento úžasný jev, chtěl bych vám povědět něco o Tilopovi. Moc toho o něm nevíme, protože o takových lidech nebývá ve skutečnosti mnoho známo. Nezanechávají stopy. Nestávají se součástí dějin. Existují stranou, nezapojují se do hlavního proudu a nejdou směrem, jímž se ubírá lidstvo. Celé lidstvo ženou kupředu žádosti a touhy, ale lidé jako Tilopa nic takového neznají. Prostě se vzdalují hlavnímu proudu, v němž se odehrávají dějiny lidstva.

Čím víc se mu vzdalují, tím víc jsou mýtičtí. Existují jako mýtus. Přestali být událostí v čase, což je správné, protože překonali čas, žijí mimo čas, žijí ve věčnosti. Prostě vymizí z dimenze běžného lidstva. Vytratí se. A my známe pouze okamžik, kdy se vytratili. Pak už mezi námi nejsou. Proto nevíme o Tilopovi téměř nic.

Ale dál existuje jeho píseň, kterou věnoval Náropovi, jenž byl jeho žákem. Takové dary se nedávají někomu, s kým nemáte láskyplný vztah. Nedokázal by je přijmout. Tuto píseň dal Tilopa Náropovi, svému žákovi. Než ji Náropa dostal, prošel těžkými zkouškami prověřujícími jeho víru, lásku a důvěru. Jakmile bylo jasné, že v jeho nitru není sebemenší pochybnost, ani malá špetka, a že jeho srdce překypuje důvěrou a láskou, dostal darem tuto píseň.

Já vám také chci zazpívat tuto píseň, ale mohu vám ji předat, jen když budete připraveni. A připravenost vyžaduje, aby z mysli vymizely veškeré pochybnosti. Neměli byste je potlačovat, neměli byste s nimi bojovat, protože pak by ve vás zůstal pocit porážky. Potlačované pochybnosti zůstávají součástí nevědomí a dál vás budou ovlivňovat. Nebojujte s pochybující myslí, nepotlačujte ji. Prostě jen vnášejte víc a víc energie do důvěry. Nevšímejte si pochybující mysli. Nic jiného se nedá dělat.

Klíčem je nevšímavost. Jste indiferentní. Mysl existuje, tak ji přijměte. A zároveň posílejte víc a víc energie důvěře a lásce, protože je to táž energie. Energie, jež se stane pochybností, je stejnou energií, z níž se stane důvěra. Nevšímejte si pochybností. Jakmile je přestanete vnímat, přestanete je vyživovat, protože jejich potravou je všímavost. Pokud věnujete pozornost pochybnostem, přestože se vám příčí, zaměřujete se na ně, což je nebezpečné, protože je tím posilujete. Spolupracujete s nimi. Člověk musí být indiferentní, nemá být ani pro, ani proti. Ani pro pochybnosti, ani proti nim.

Proto je důležité pochopit správně tři slova. Prvním je pochybnost, druhým víra a třetím důvěra, jíž se na Východě říká šraddha. Pochybnost je negativní přístup k čemukoli. Ať se řekne cokoli, díváte se na to negativně. Jste proti a nacházíte důvody podporující vaši negativitu. Dále je tu víra, věřící mysl. Jako by se pochybující mysl postavila na hlavu. Není v tom příliš velký rozdíl. Tato mysl se dívá na věci pozitivně a snaží se najít důvody, jimiž by svůj postoj podpořila. Pochybující mysl potlačuje víru, věřící mysl potlačuje pochybnosti. Ale obě jsou stvořeny z téže látky, jejich kvalita je stejná.

A pak je třetí mysl, jejíž pochybnosti prostě zmizely. A s nimi se vytratila i víra. Důvěra není víra, je to láska. Důvěra nemůže být vírou, protože je úplná a naprostá. Důvěra není víra, protože v ní není jediná pochybnost, tak jak byste mohli něčemu věřit? Důvěra není nacházení důvodů, není pro, není proti. Důvěra je hluboké důvěřování. Důvěra je láska. A ta se nedá ničím odůvodnit. Prostě je.

Takže co máte dělat? Nestavte víru proti důvěře. Nevšímejte si víry a pochybností a posílejte víc a víc energie lásce. Víc milujte a milujte nepodmíněně. Nemilujte jenom mě, protože to není možné. Když milujete, milujte prostě víc. Když milujete, buďte láskyplnější a nesměřujte svou lásku pouze k mistrovi, ale milujte všechno, co kolem vás existuje. Milujte strom a kameny a oblohu a zemi. Vy, vaše bytí, samotná kvalita vašeho bytí se změní v lásku. Pak se zrodí důvěra a pouze díky ní lze dostat takový dar, jakým je Píseň mahámudry. Když byl Náropa připraven, Tilopa ho obdaroval.

Jste-li s mistrem, zbavte se hlavy. Pochybnosti a víra jsou záležitosti hlavy. V přítomnosti mistra jdete „cestou srdce“. A srdce nezná pochybnosti, srdce neví, co je víra. Srdce zná jenom důvěru. Srdce je jako malé dítě, které se drží otce za ruku a jde tam, kam on. Nedůvěřuje ani nepochybuje. Dítě je celistvé. Pochybnost je jedna polovina a víra je druhá polovina. Dítě tvoří jeden celek a jde prostě tam, kam jde jeho otec. Jakmile je žák jako malé dítě, může obdržet dary nejvyššího vrcholu vědomí.

Až se stanete nejhlubším údolím vnímavosti, budou vám dány dary nejvyšších vrcholů vědomí. Pouze údolí může přijmout vrchol. Žák by měl být naprosto citlivý a vnímavý. Měl by být jako mateřské lůno. Pouze tehdy se může stát to, o čem mluví tato píseň.

Tilopa je mistr. Náropa je žák a Tilopa mu říká:

Mahámudrá přesahuje veškerá slova a všechny symboly, ale tobě, upřímný a oddaný Náropo, o ní musím něco říct.

Je mimo slova a symboly, mimo veškerá slova a veškeré symboly. Tak jak se o ní dá mluvit? Pokud opravdu přesahuje veškerá slova a veškeré symboly, jak se dá vyjádřit? Existuje nějaký způsob? Ano, existuje, protože je tu Náropa. Jestliže je skutečný žák, pak se najde i vhodný způsob vyjádření. Záleží to jen a pouze na žákovi.

Je-li žák natolik vnímavý, že nemá vlastní mysl, potom už neposuzuje, co je a co není správné. Zbavil se své mysli a poddal se mysli mistra. Stal se vnímavostí a prázdnotou připravenou uvítat bez jakýchkoli podmínek vše, co je mu dáváno. Až pak nejsou zapotřebí slova a symboly, až pak lze něco dostat. Můžete to slyšet mezi slovy, můžete to číst mezi řádky a slova jsou pouhou výmluvou. Opravdové věci se dějí mimo slova.

Slovo je pouhý trik, nástroj. Opravdová věc následuje slova jako stín. Pokud vás příliš ovládá mysl, můžete poslouchat slova, ale nedokážete jimi nic sdělit. Jakmile se oprostíte od mysli, začnete vnímat stíny, jež následují slova. Jsou velmi jemné a vidí je pouze srdce. Jsou jako neviditelné vlnky vědomí, jako drobné záchvěvy – a pak můžete okamžitě navázat spojení.

Tilopa pravil: … ale tobě, upřímný a oddaný Náropo, o ní musím něco říct. Žák potřebuje vědět to, co se nedá vyjádřit slovy. Nedá se to říct, je to naprosto neviditelné, ale žák to musí vidět. Nezáleží pouze na mistrovi, záleží mnohem víc na žákovi. Tilopa měl štěstí, že našel Náropu. Mnozí mistři měli smůlu a nikdy takového žáka nenašli. A všechno, co získali, zmizelo s nimi, protože to neměli komu předat.

Někteří mistři putovali tisíce mil, aby našli svého žáka. Tilopa šel z Indie do Tibetu, aby nalezl Náropu, svého žáka. Prochodil celou Indii, ale pořád nemohl najít člověka, který by přijal takový dar, ocenil ho, vstřebal a znovu se díky němu zrodil. Pouze Náropa toho byl schopen a prošel naprostou transformací. Tilopa mu prý řekl: „Teď jdi a objev svého vlastního Náropu.“

Náropa měl také štěstí, protože nalezl žáka, jenž se jmenoval Marpa. A i on měl štěstí. Našel žáka, jehož jméno znělo Milarepa. Ale pak tradice zanikla a už nebyli žádní žáci, kteří by dosahovali jejich kvalit. Mnohokrát se stalo, že se objevil nějaký duchovní směr, a pak zmizel. A dojde k tomu ještě mockrát. Duchovno se nemůže stát církví, duchovno se nemůže stát sektou. Duchovno závisí na osobní komunikaci, na osobním spojení. Duchovno Tilopy existovalo pouhé čtyři generace, od Náropy po Milarepu, a potom se vytratilo.

Duchovno je jako oáza. Poušť je rozsáhlá a občas se v ní objeví malé oázy. Hledejte je, dokud existují, pijte v nich, dokud jsou. Jsou velmi vzácné a výjimečné.

Ježíš říkal mockrát svým žákům: „Ještě chvíli tu budu, a dokud tady jsem, jezte mě a pijte mě. Nepromarněte příležitost,“ protože pak uplynou tisíciletí, ale nebude nikdo jako Ježíš. Poušť je rozsáhlá. Oáza se občas objeví, a pak zmizí, protože pochází z neznáma a potřebuje zakotvit v zemi. Pokud není ukotvena, nemůže zůstat. Náropa je kotva.

Já vám chci říct totéž: „Ještě chvíli tu budu, a tak nepromarněte příležitost.“ A můžete ji promarnit naprostými nesmysly, mentálním odpadem. Začnete zvažovat pro a proti a oáza náhle zmizí. Pijte hned teď, protože pak přijde mnoho životů, kdy budete moct zvažovat pro a proti a nebudete mít naspěch. Ale teď tu je, a tak z ní pijte!

Jakmile jste opojeni někým, jako byli Ježíš a Náropa, úplně se změníte. Taková transformace je velmi snadná a prostá. Jde o přirozený proces. Stačí stát se živnou půdou a přijmout semínko. Stát se lůnem a přijmout semeno.

Mahámudrá přesahuje veškerá slova a symboly, ale tobě, upřímný a oddaný Náropo, o ní musím něco říct. Nedá se vyjádřit, je nevyjádřitelná, ale Náropovi je o ní třeba něco říct. Jakmile je žák připravený, objeví se mistr. Musí se objevit. Když se dostaví hluboká potřeba, musí být naplněna. Celá existence reaguje na vaše nejhlubší potřeby, ale musíte ji opravdu cítit, jinak minete lidi, jakými byli Tilopa, Buddha, Ježíš, a ani si neuvědomíte, že jste je minuli.

Tilopa žil v této zemi. Nikdo mu nenaslouchal, a přitom byl připravený předat nejvyšší dar. Čím to bylo? V této zemi se to stalo mnohokrát, takže za tím musí něco být. V Indii se to stalo víckrát než kdekoli jinde, protože se tu narodilo víc Tilopů. Ale proč musel jít do Tibetu? Proč musel jít Bódhidharma do Číny?

Tato země má velké poznatky a žije příliš v hlavě. Proto je tak obtížné najít srdce. Je to země bráhmanů a panditů, země slavných učenců a filozofů. Znají všechny védy, všechny upanišady, dokážou odříkat zpaměti všechny posvátné spisy. Je to země hlav. Proto se to tolikrát stalo.

Kdykoli sem přijde nějaký bráhman, mívám často pocit, že je obtížné komunikovat. S někým, kdo má spoustu vědomostí, je to v podstatě nemožné, protože ví, aniž by opravdu věděl. Vědomosti zatěžují jeho vědomí, a proto nemůže nastat rozkvět. Nejsou to jeho prožitky, jsou převzaté a vše, co od někoho převezmete, je bezcenné. Zbavte se toho, co nejdřív to jde.

Pravdivé je to, co prožijete vy sami. Pravdivé je jen to, co rozkvete ve vašem nitru. Opravdové a živé je pouze to, co vyrostlo ve vás. Pamatujte si, že se musíte vyhýbat převzatým poznatkům.

Převzaté vědomosti jsou trikem mysli, jež s jejich pomocí skrývá nevědomost. Mysl je nechce zničit. Čím víc jste obklopeni vědomostmi, tím větší je temná nevědomost hluboko uvnitř centra, samotného základu vašeho bytí. A ten, kdo jen přebírá vědomosti, je uzavřený v poznatcích a nelze do něj proniknout. Je obtížné najít jeho srdce, protože s ním ztratil kontakt. Proto není náhoda, že Tilopa musel jít do Tibetu, že Bódhidharma musel jít do Číny. Semínko musí putovat hodně dlouho, protože tady nenajde živnou půdu.

Pamatujte si, že člověk si snadno vypěstuje závislost na vědomostech. Je to škodlivý návyk, stejně jako drogy. LSD a marihuana nejsou tak nebezpečné. A svým způsobem je to hodně podobné, protože marihuana vám poskytne záblesk něčeho, co tu není. Nabídne vám sen o něčem naprosto subjektivním, vyvolá halucinaci. Vědomosti ve vás vyvolají představu o vědění. Začnete mít pocit, že víte, protože dokážete odříkat védy, protože jste schopni nacházet argumenty a diskutovat, protože máte nesmírně logickou a aktivní mysl. Nedejte se ošálit! Logika nikdy nikoho nedovedla k pravdě.

Racionální mysl je pouhá hra. Veškeré argumenty jsou dětinské. Život existuje bez argumentů a pravda nepotřebuje důkazy. Potřebuje pouze srdce, nikoli argumenty. Potřebuje lásku, důvěru a ochotu přijímat.

Mahámudrá přesahuje veškerá slova a všechny symboly, ale tobě, upřímný a oddaný Náropo, o ní musím něco říct.

Prostor není na ničem závislý a mahámudrá spočívá v prázdnotě. Je-li člověk přirozený a uvolněný, zbaví se pout a osvobodí se, aniž by vyvíjel sebemenší úsilí.

Tato slova patří mezi nejpodstatnější, jež kdy byla pronesena. Zkuste pochopit všechny jemné nuance toho, co se Tilopa snaží říct.

Prostor není na ničem závislý… Pokud je něco, potřebuje to podporu, což znamená závislost. Ale když není nic a je pouhá prázdnota, není podpora zapotřebí. Toto je nejhlubší poznání všech, kteří pochopili. Vaše bytí je nebytí. Není správné říkat, že je to bytí, protože nejde o věc. Není to věc. Je to nic, rozsáhlá prázdnota nemající hranic. Je to anátman, ne-já. Není to já nacházející se uvnitř. Veškeré představy o já jsou falešné, stejně jako ztotožňování se se všemi podobami já říkajícími, že „já jsem to a ono“.

Jakmile dospějete k nejvyššímu poznání, proniknete k nejhlubšímu jádru a náhle víte, že nejste ani to, ani ono. Jste nikdo. Nejste ego, jste rozsáhlá prázdnota. Když sedíte v klidu, zavřete oči a jen vnímejte, kdo jste. Kdo jste? Jděte hlouběji a možná dostanete strach, protože čím jste hlouběji, tím silněji cítíte, že jste nikdo, že jste prázdnota. Proto lidi děsí meditace. Je to smrt. Meditace je smrtí ega. A ego je falešný koncept.

V dnešní době už vědci svými výzkumy pronikajícími hlouběji do světa hmoty potvrdili, že je to pravda. Věda odhaluje ve vnějším světě totéž, k čemu pronikli Buddha, Tilopa a Bódhidharma pomocí svých vhledů. Vědci říkají, že substance neexistuje, že jde o týž koncept, jakým je já.

Kámen existuje. Cítíte jeho pevnost. Můžete jím zasáhnout něčí hlavu a vytryskne krev. Můžete jím někoho i zabít. Je velmi pevný. Ale fyzici vám řeknou, že je „nehmotný“, že uvnitř nic není, že jde o energetický jev. Pocit pevnosti vytvářejí křížící se proudy energie. Je to stejné, jako když nakreslíte na papír mnoho čar, jednu přes druhou, a tam, kde se zkříží, vznikne bod. Ten bod tam předtím nebyl. Dvě čáry se zkřížily a náhle se objevil bod. Je tam opravdu, nebo jen dvě čáry vyvolávají představu o jeho existenci?

Fyzici tvrdí, že hmotu vytvářejí křížící se energetické proudy. Když se zeptáte, jaká je jejich podstata, řeknou vám, že není hmotná, nic neváží, je nehmotná. Nehmotné křížící se čáry vyvolávají představu o hmotné věci, tak pevné jako kámen.

Buddha dospěl k tomuto poznání dvacet pět století před Einsteinem. Uvědomil si, že uvnitř nikdo není, že energetické proudy vyvolávají pocit já. Buddha říkával, že já je jako cibule. Odloupáváte jednu vrstvu po druhé, pokračujete dál a dál, ale co nakonec zbude? Odloupete všechny vrstvy a uvnitř nenajdete vůbec nic.

Člověk je jako cibule. Odloupáváte vrstvy myšlenek, pocitů a co nakonec najdete? Nic. Tato prázdnota nepotřebuje oporu. Existuje sama o sobě. Proto Buddha říká, že bůh není. Není zapotřebí, protože bůh je opora. Buddha říká, že žádný stvořitel neexistuje, protože ke stvoření prázdnoty není nic třeba. Tento koncept je obtížné pochopit a podaří se to málokomu.

Proto Tilopa říká, že mahámudrá přesahuje veškerá slova a všechny symboly… Mahámudrá je prožitek prázdnoty. Prostě nejste, a pokud nejste, kdo by trpěl? Kdo by cítil bolest a zármutek? Kdo by měl depresi, kdo by byl smutný, kdo by byl šťastný a blažený? Buddha říká, že když cítíte blaženost, znovu se stáváte obětí utrpení, protože pořád jste. Když nejste, vůbec, ani trochu, zmizí utrpení i blaženost. A to je opravdová blaženost. Pak se už nemůžete vrátit. Dosažení prázdnoty je dosažení všeho.

Já se vás také snažím vést k prázdnotě, k naprostému prázdnu. Prostor není na ničem závislý a mahámudrá spočívá v prázdnotě. Je-li člověk přirozený a uvolněný, zbaví se pout a osvobodí se, aniž by vyvíjel sebemenší úsilí.

Za prvé je třeba pochopit, že představu o já vytváří mysl. Žádné já uvnitř neexistuje.

Povím vám příběh…

Král pozval slavného buddhistu, osvíceného muže, ať přijde a učí ho. Ten buddhistický mnich se jmenoval Nágaséna a král byl místokrálem Alexandra Velikého. Než Alexandr opustil Indii, pověřil vládnutím Minandera, jehož indické jméno znělo Milinda. Milinda požádal Nágasénu, ať přijde a učí ho. Slyšel o něm mnoho příběhů a velmi se o toho muže zajímal. Jeho dvořané říkali: „Je to naprosto výjimečný jev! Málokdy se stane, že člověk rozkvete, a on rozkvetl. Šíří kolem sebe nezvyklou vůni, tajemnou energii. Chodí po zemi, ale není z této země.“ Milindu to zaujalo, a tak ho pozval k sobě.

Posel, kterého vyslal k Nágasénovi, se vrátil velmi zmatený, protože Nágaséna řekl: „Ano, když zve Nágasénu, tak přijde. Ale řekni mu, že žádný Nágaséna není. Jestli pozve mě, přijdu, ale pověz mu, že není nikdo ve smyslu ‚já jsem‘. Já už nejsem.“ Posel nic nechápal, protože kdo přijde, když Nágaséna už není?

Milinda byl také zmatený. Řekl: „Ten muž mluví v hádankách. Ale chci, aby přišel.“

Milinda byl Řek a řecká mysl je hodně logická.

Na světě existují pouze dva typy mysli. Indická a řecká. Indická mysl je nelogická a řecká mysl je logická. Indická mysl směřuje do temných divokých hlubin nemajících hranic. Všechno je nejasné a zamlžené. Řecká mysl kráčí po logické přímé cestě, na níž je vše přesně dané a utříděné. Řecká mysl jde do známa, indická mysl jde do neznáma a pak ještě dál, do nepoznatelna. Řecká mysl je naprosto racionální, zatímco indická mysl je plná protikladů. Takže pokud máte pocit, že jsem plný protikladů, nijak se tím netrapte. Na Východě je běžné sdělovat věci pomocí protikladů.

Milinda prohlásil: „Ten muž říká nesmysly, nejspíš se pomátl. Jak může přijít, když není? Ale ať přijde. Uvidí se. Já mu dokážu, že svým příchodem potvrdil, že je.“

A tak Nágaséna přišel. Milinda ho přivítal u brány a řekl mu: „Já to nechápu. Přišel jsi, přestože říkáš, že nejsi.“

Nágaséna opáčil: „Pořád to říkám. Tak si to vyjasníme.“

Shromáždil se dav, přišli všichni dvořané a Nágaséna vyzval krále: „Ptej se.“

Milinda řekl: „Nejprve mi pověz, jak může přijít někdo, kdo není. Jestliže není, nemůže přijít. A ty jsi přišel. Takže naprosto logicky jsi.“

Nágaséna se zasmál a pravil: „Pohlédni na tuhle ráthu.“ Tak se nazývá volský povoz, v němž přijel. „Podívej se na ni. Ty říkáš, že je to rátha, volský povoz.“

Milinda řekl: „Ano.“

Potom dal Nágaséna svým následovníkům pokyn, ať odvedou býky. Když je odvedli, zeptal se: „Jsou býci povoz?“

Milinda odpověděl: „Samozřejmě že ne.“

A pak Nágasénovi následovníci postupně odstraňovali jednotlivé části povozu. Když sundali kola, Nágaséna se zeptal: „Jsou kola povoz?“

Milinda řekl: „Samozřejmě že ne!“

Když následovníci všechno odstranili, Nágaséna se zeptal: „Kde je povoz, v němž jsem přijel? Neodvezli ho, a přitom jsi o všem, co odstranili, řekl, že to není povoz. Takže kde je teď?“

A pak dodal: „A úplně stejně existuje Nágaséna. Odstraň části a zmizí.“

Čáry energie se kříží, a když je odstraníte, bod zmizí. Povoz je pouhou kombinací jednotlivých částí. Platí to i o vás. Vaše já je kombinací částí. Odstraňte je a já zmizí. Proto když odstraníte myšlenky z vědomí, nemůžete mluvit o já, protože neexistuje. Zbude jen prázdný prostor. Jakmile odstraníte pocity, já úplně zmizí. Jste, a přesto nejste. Je jenom nepřítomnost, prázdnota bez hranic.

Toto je nejvyšší poznání. Toto je stav mahámudry, protože pouze v tomto stavu můžete prožívat orgasmus s celkem. Neexistují hranice ani já, nejsou vymezení, jež něco rozdělují.

Celek nemá hranic. Musíte být jako celek a pak dojde k setkání, ke splynutí. Jakmile jste prázdní, přestanou existovat jakékoli hranice. Náhle se stanete celkem. Když nejste, stanete se celkem. Když jste, stanete se ošklivým egem. Když nejste, máte k dispozici celou expanzi existence, v níž může být vaše bytí.

Jsou to protiklady, tak se je snažte pochopit. Buďte alespoň trochu jako Náropa, jinak vám slova a symboly vůbec nic neřeknou. Poslouchejte mě s důvěrou, a když říkám, že mě máte poslouchat s důvěrou, myslím tím, že vím, o čem mluvím. Je to tak. Jsem pozorovatel a pozoruji. Tak to prostě je. Možná se to nedá vyjádřit slovy, ale to neznamená, že to není. Možná se o tom nedá něco říct, což ale neznamená, že to neexistuje. Můžete mluvit o tom, co není, a nemůžete být schopni mluvit o tom, co je. Já to pozoruji, ale vy mě dokážete pochopit, jen když budete jako Náropa, jen když mi budete naslouchat s důvěrou.

Já neučím nějakou doktrínu. A vůbec bych se nezabýval Tilopou, kdybych to sám neprožil. Tilopa to vyjádřil velmi přesně: Prostor není na ničem závislý a mahámudrá spočívá v prázdnotě.

Mahámudrá spočívá v prázdnotě. Mahámudrá doslovně znamená „velké gesto“, nejvyšší gesto, poslední, jež lze učinit, a po něm už nic není. Mahámudrá spočívá v prázdnotě. Buďte prázdnotou a všeho je dosaženo. Zemřete a stanete se božskostí. Zmizíte a stanete se celkem. Kapka vymizí a zrodí se oceán.

Nelpěte na sobě. Přesně to jste dělali během všech minulých životů. Lpěli jste na egu, měli jste strach, že když se ho pustíte a pohlédnete dolů, spatříte bezednou propast.

Proto lidé lpí na maličkostech, na triviálních věcech. Neustále na nich lpí. Dokazuje to, že si uvědomují, že uvnitř je rozsáhlá prázdnota. Potřebují se něčeho držet, ale lpění je sansára přinášející utrpení. Spočiňte v propasti, a jakmile v ní jste, stanete se propastí. Pak už není smrt, protože jak by propast mohla zemřít? Potom už není konec, protože jak může prázdnota skončit? Něco může skončit, dospět ke konci, ale nic je věčné. Mahámudrá spočívá v prázdnotě.

Rád bych to vysvětlil pomocí několika prožitků, jež sami znáte. Když někoho milujete, stanete se prázdnotou. Oprostíte se od svého ega. Proto je tak obtížné milovat. A proto Ježíš říká: „Bůh je láska.“ Ví něco o mahámudře, protože než začal učit v Jeruzalémě, pobýval v Indii. Byl i v Tibetu. Setkal se s lidmi jako Tilopa a Náropa. Žil v buddhistických klášterech. Poznal to, co tito lidé nazývají prázdnota. A pak se snažil převést celé poznání do židovské terminologie. A tím nastal zmatek.

Buddhistické poznání nelze převést do židovské terminologie. Nejde to. Protože židovská terminologie je založena na pozitivních termínech, zatímco buddhistická terminologie je založena na naprosto nihilistických pojmech. Na nicotě, na prázdnotě. Nicméně občas se najdou v Ježíšových slovech záblesky. Říká: „Bůh je láska.“ Něco tím naznačuje. Co chce říct?

Když milujete, musíte se stát nikým. Pokud zůstáváte někým, nemůže se dostavit láska. Když někoho milujete, když třeba jen na okamžik proudí mezi dvěma lidmi láska, jsou dvě prázdnoty, nikoli dvě osoby. Jestli jste někdy prožili opravdovou lásku, rozumíte mi.

Dva milenci buď sedí vedle sebe, nebo se spojí dvě prázdnoty, ale takové splynutí je možné, jen když se odstraní veškeré překážky, jenom když zmizí všechny hranice. Energie může volně proudit, nic jí v tom nebrání, a pouze v okamžiku hluboké lásky může dojít k orgasmu.

Když se dva lidé milují a oba se oprostí od ega a stanou se prázdnotou, nastane opravdový orgasmus. Energie jejich těla, celé jejich bytí ztratí identitu a už nejsou sebou, protože spadli do propasti. Ale může se to stát jen na okamžik. Pak se znovu najdou a začnou lpět na svém egu. Proto mívají zamilovaní lidé strach.

Když lidé cítí hodně hlubokou lásku, bojí se, že se pomátnou nebo že zemřou. Mají strach z toho, co se stane. Propast rozevře svůj chřtán, celá existence zívne a vy jste náhle tam a padáte dolů. Člověk dostane strach z lásky, a proto se raději spokojí se sexem a nazývá ho láskou.

Láska není sex. Sex může být součástí lásky, ale sám o sobě není láskou. Je náhražkou. Lidé se pomocí sexu snaží vyhnout lásce. Vyvolávají v sobě pocit, že jsou zamilovaní, ale neodvažují se proniknout do lásky. Sex je totéž jako převzaté vědomosti. Dodává vám pocit, že víte, aniž byste věděli, dodává vám pocit, že milujete, aniž byste milovali.

V lásce nejste ani vy, ani ten druhý. Pouze tehdy náhle oba zmizí. Totéž se stává v mahámudře. Mahámudrá je úplný orgasmus s celou existencí.

Proto se v tantře ̶ a Tilopa je tantrický mistr ‒ nazývá hluboký orgasmický pohlavní akt mezi milenci mahámudrá. V tomto stavu bývají zobrazováni milenci v tantrických chrámech a v knihách o tantře. Tato vyobrazení se stala symbolem nejvyššího orgasmu.

… Mahámudrá spočívá v prázdnotě. Je-li člověk přirozený a uvolněný, zbaví se pout a osvobodí se, aniž by vyvíjel sebemenší úsilí. V tom spočívá celá metoda Tilopy a celá metoda tantry. Aniž by vyvíjel sebemenší úsilí… protože pokud se snažíte, posilujete ego. Když vyvíjíte úsilí, zapojujete se do děje.

Láska není úsilí, nemůžete se donutit milovat. Pokud se snažíte, není to láska. Musíte do ní vplout, nesnažit se, nechat všemu volný průběh. O nic neusilujete. Nic neděláte a vše se děje samo. Aniž byste vyvíjeli sebemenší úsilí… A totéž platí o nejvyšším stavu. O nic neusilujete, prostě s ním splýváte. Je-li člověk přirozený a uvolněný… Právě to je samotný základ tantry.

Jóga říká, že se máte snažit, a tantra říká, že nemáte o nic usilovat. Jóga je zaměřená na ego a nakonec dojde k jeho překonání, ale tantra je od samého začátku oproštěna od ega. Jóga až na samém konci dosáhne k takovému pochopení a pronikne do takových hlubin, že vám řekne: „Teď se zbav ega.“ Tantra to říká od samého začátku, od prvního kroku…

Rád bych to řekl naprosto jasně. Kde končí jóga, začíná tantra. Nejvyšší vrchol jógy je začátkem tantry a tantra vede k nejvyššímu cíli. Jóga vás může připravit na tantru, nic víc nedokáže, protože nakonec je třeba zbavit se úsilí a být přirození a uvolnění.

Co tím Tilopa myslí? Že nemáte bojovat sami se sebou, že se máte uvolnit. Nesnažte se vytvářet kolem sebe hradbu charakteru a morálky. Nestanovte si přílišný řád, jenž by se stal poutem. Nebudujte kolem sebe vězení. Buďte uvolnění a splývejte se situací podle toho, jak se vyvíjí. Neoblékejte si kabát morálky, nepřebírejte zaběhlé postupy. Buďte uvolnění jako voda, nebuďte ztuhlí jako led. Hýbejte se a plyňte tam, kam vás příroda povede. Nebraňte se, nesnažte se svému bytí něco vnucovat.

Ale celá společnost vás učí, abyste pořád sami sobě něco vnucovali. Máte být dobří, morální, takoví a onací. Tantra je úplně mimo společnost, kulturu, civilizaci. Říká, že pokud jste příliš ovlivněni společností, ztratíte svou přirozenost a pak se stanete mechanickou věcí a nedokážete plynout. Zbavte se všech struktur a žijte okamžik po okamžiku, žijte bděle a vnímavě. Toto hluboké poznání je třeba pochopit.

Proč se lidé snaží budovat kolem sebe zeď určitého charakteru? Protože pak nemusejí být pozorní a vnímaví. Pokud by ji neměli, museli by být hodně ve střehu, protože je třeba činit v každém okamžiku určité rozhodnutí. Nemáte k dispozici předem připravená rozhodnutí, nemáte zažité postoje. Musíte reagovat na danou situaci. Něco se děje a vy na to nejste vůbec připraveni. Musíte být velmi vnímaví.

Ve snaze vyhnout se bdělé pozornosti si lidé vymysleli trik, jímž je charakter. Přinutili jste se přijmout určitý řád, jenž se o vás postará bez ohledu na to, jestli jste, nebo nejste vnímaví. Zvykli jste si říkat vždy pravdu. Je to zvyk a pak si už nemusíte ničím lámat hlavu. Někdo se vás na něco zeptá a vy ze zvyku řeknete pravdu. Ale taková pravda je neživá.

Život není tak jednoduchý. Život je velmi složitý jev. Občas je třeba zalhat, protože pravda může být nebezpečná. Člověk musí být ve střehu. Pokud by například vaše lež mohla někomu zachránit život, co uděláte? Jste-li navyklí mluvit jen pravdu, zničíte mu život.

Nic není cennější než život, žádná pravda, vůbec nic není cennější. A občas může vaše pravda někoho připravit o život. Co uděláte? Jen proto, abyste dodrželi staré vzorce a návyky a dokázali svému egu, že jste pravdomluvný člověk, obětujete něčí život. Jen proto, že chcete být pravdomluvní? Opravdu? Úplně jste se pomátli! Jestli lež může zachránit život, co je na tom, že si lidé budou myslet, že jste lhář? Proč se trápit tím, co o vás říkají druzí?

Je to obtížné. Není tak jednoduché vytvořit zaběhlý vzorec, protože život neustále plyne a pořád se mění a v každém okamžiku nastane nová situace a vy na ni musíte reagovat. Reagujte bděle a vědomě. Nic víc není třeba. A nechte rozhodnutí vyplynout ze situace, nesmí být převzaté ani vnucené. Nemějte strnulou mysl, buďte uvolnění a přirození.

Takový je skutečně duchovní člověk. Takzvaně duchovní lidé jsou neživí. Jednají podle návyků, podle toho, jak jsou zvyklí jednat. Jednají pod vlivem společnosti, nikoli svobodně. Ale vědomí potřebuje svobodu.

Buďte uvolnění. Zapamatujte si toto slovo co nejdůkladněji. Nechte ho proniknout dovnitř. Buďte uvolnění, abyste v každé situaci mohli plynout stejně snadno jako voda, kterou vlijete do sklenice a voda přijme její tvar. Nebrání se, neříká: „Tohle není můj tvar.“ Když nalijete vodu do džbánu, přijme jeho tvar. Nebrání se, je uvolněná. Buďte neustále uvolnění jako voda.

Někdy budete muset jít na jih, jindy zase na sever. Budete muset měnit směr podle situace, budete muset plynout. Ale pokud víte jak, úplně to stačí. Když víte, jak máte plynout, není už oceán daleko.

Nevytvářejte zaběhlé vzorce. Snaží se o to celá společnost a všechna náboženství. Jenom pár osvícených lidí mělo odvahu říkat pravdu o potřebě uvolněnosti. Jste-li uvolnění, jste přirození.

Tilopa neříká: „Buďte morální.“ Říká: „Buďte přirození.“ Jde o naprosto opačné dimenze. Morální člověk nemůže být přirozený. Když má zlost, nemůže se rozčílit, protože mu to morálka nedovolí. Když cítí lásku, nemůže milovat, protože je tu morálka. Pořád jedná podle morálky, ne podle přirozenosti.

Já vám říkám, že pokud jednáte podle morálních vzorců, nikoli podle přirozenosti, nikdy nedosáhnete stavu mahámudry, protože je to přirozený stav, nejvyšší vrchol přirozenosti. Proto říkám: Když máte zlost, zlobte se, ale s naprosto bdělou pozorností. Zlost by neměla ovládnout vědomí, nic víc na tom není.

Nechte zlost vybuchnout, zlobte se, ale vědomě vnímejte, co se děje. Buďte uvolnění, přirození, vnímaví a pozorujte, co se děje. A postupně zjistíte, že mnohé věci samy zmizely. Jsou pryč, aniž byste vyvíjeli jakékoli úsilí. Nesnažili jste se je zabít a ony prostě zmizely.

Je-li člověk pozorný a vnímavý, zlost po chvíli zmizí. Byla to hloupost, ale není na ní nic špatného, to si uvědomte, protože takové hodnocení je převzaté. Nezlobíte se proto, že by to bylo něco špatného. Je to prostě jen pošetilé. Není to hřích, je to hloupost. Chamtivost zmizí, protože je to hloupost. Žárlivost zmizí, protože je to hloupost.

Pamatujte si toto hodnocení. V morálce je něco dobrého a něco špatného. V přirozeném stavu je něco moudrého a něco hloupého. Přirozený člověk je moudrý, nikoli dobrý. Nepřirozený člověk je hloupý, nikoli špatný. Nic není dobré a nic není špatné. Jsou jen moudré věci a pošetilé věci. Jste-li pošetilí, ubližujete sobě i druhým, a jste-li moudří, neubližujete nikomu, ani ostatním lidem, ani sobě. Není žádný hřích a ctnost, moudrost je vším. Pokud ji chcete nazývat ctností, můžete jí tak říkat. A pak je nevědomost a chcete-li, nazývejte ji hříchem. Je to jediný hřích.

Jak tedy lze změnit nevědomost v moudrost? Je to jediná transformace, ale nemůžete si ji vynutit. Dojde k ní, až budete přirození a uvolnění.

Je-li člověk přirozený a uvolněný, zbaví se pout a osvobodí se, aniž by vyvíjel sebemenší úsilí. Člověk je náhle úplně svobodný. Zpočátku je to obtížné, protože staré návyky ještě nezmizely a nutí vás pořád něco dělat. Chtěli byste se rozčílit, ale jste zvyklí potlačit zlost a usmívat se. Někteří lidé se pořád usmívají, přestože je jasné, že mají zlost. Jejich úsměv prozrazuje, že se zlobí. Cosi skrývají a na tváři mají falešný úsměv. Jsou to pokrytci.

Pokrytec je nepřirozený člověk. Když má zlost, usmívá se. Když někoho nenávidí, zahrnuje ho láskou. Když má chuť vraždit, projevuje soucit. Pokrytec je dokonalý moralista, je jako umělá květina, ošklivá, neživá, pouhá náhražka.

Tantra je přirozený způsob žití. Buďte uvolnění a přirození! Nebude to snadné, protože se nejdřív musíte zbavit zažitých návyků. Je to obtížné, protože budete žít ve společnosti pokrytců. Bude to těžké, protože všude se budete střetávat s pokrytci, ale člověk to musí překonat. Bude to náročné, protože jste tolik investovali do falše, do předstírání. Možná se budete cítit úplně sami, ale je to přechodná fáze. Ostatní začnou brzy cítit vaši opravdovost a pamatujte si, že opravdová zlost je lepší než falešný úsměv, protože je alespoň opravdová. Je skutečná, pravdivá vůči vašemu bytí. Člověk, který se neumí opravdově rozčílit, nemůže být opravdový.

Table of Contents

1. kapitola