PETRA NACHTMANOVÁ

PÁR NOCÍ

Edice PETUNKY

Huntířov, 2022

© Petra Nachtmanová, 2022

Vydalo v roce 2022 nakladatelství Petra Nachtmanová,

Huntířov 73, 40502 Děčín 2,

web: http://www.petranachtmanova.cz,

e-mail: info@petranachtmanova.cz

jako celkově 63. a 46. elektronickou publikaci v edici PETUNKY

První vydání, 1. elektronické

Obálka – návrh a zpracování © Pretty Sweet Premades

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být kopírována či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení nakladatele.

ISBN 978-80-88272-98-4 (epub)

ISBN 978-80-88272-99-1 (mobi)

1. kapitola

Kimberly Brownová netvrdila, že by k nějakému měsíci v roce cítila vyložený odpor. Prosinec však patřil k nejoblíbenějším. A konečně nadešel s celou parádou! Jásala při pohledu na jedničku v kalendáři a v hlavě si promítala přehlídku následujících týdnů. Bavilo ji plánování. Úkolů se vyskytlo opravdu hodně, ale obrovsky se těšila na všechny změny, které udělá!

Pětadvacetiletá Kim se začátkem roku stane svou vlastní paní. Převezme malou rodinnou firmu, odstěhuje se do vlastního, kde už i tak trávila stále více času, i když prostor nevypadal úplně ideálně, spíše pracovně, když z místností nad obchodem udělala skladiště a kdesi v koutě stál akorát perfektní rozkládací gauč, dvě křesla a malý stolek, na kterém se věčně povalovalo spoustu neumytých skleniček a hrníčků od kávy, horké čokolády a od čajů, které nade vše milovala její zaměstnankyně a kamarádka v jednom.

Sezóna hurikánů na Floridě končila, a tak si začne užívat o ždibec lepšího počasí a vody. Venkovní klima samozřejmě nepatřilo mezi ty vrcholné důvody, kvůli kterým řadila poslední měsíc roku na nejvyšší příčku oblíbenosti.

Pravou šťávu milovaných dní sbírala z každoroční rodinné koktejlové párty o prvním prosincovém víkendu. Dále z oslavy narozenin adoptovaného brášky Matta týden poté. Z tisíce světýlek, blikátek, zpívajících Santů, horkých adventních slev, z vůně dovezených vánočních stromků, dárků a samozřejmě pohodových vánočních svátků a mírně bouřlivých novoročních oslav.

„Kim?“

„Mám ti pomoct, mami?“

„Povídala jsem ti, že ne! To, co celý den packám, si náležitě vylížu.“

„Právě proto se nabízím. Potřebuješ se odstavit od běžné domácí rutiny.“

„Vždyť si nikdy nestěžuju, akorát se dneska proti mně spikly všechny neživé věci, které vezmu do ruky.“

„Tak tedy lízej, lízej a vytírej. A hezky do sucha!“

„Kim, chtěla jsem ti říct... tak nic, už dorazila. Nemusím se ani dívat z okna a poznám ji. Monica právě zaparkovala před domem svý fáro. Otevřeš?“

„Jasně.“

Kim dala narychlo brčko do pusy a usrkávala ještě trochu jahodového zmrzlinového koktejlu, který jí vrazil před čtvrt hodinou do ruky brácha Kevin. Nejprve chtěla protestovat, že si hlídá postavu, a tak žádné pokušení, dokonce ani z bratrské lásky, ale nedostala šanci k rozvinutí vzájemné diskuze.

Rozkaz zněl jasně: „Vypij to! Až do dna!“

Kevin jako obvykle děsně pospíchal. Byl úniková třída! Vtrhl domů, aby se v pokoji převlékl, v kuchyni do sebe naládoval vegetariánský sendvič a na chodbě si do vlasů napatlal trochu vlasového gelu pro zvýraznění neodolatelné image. Sotva se na sebe usmál do zrcadla, zdvihl ruku na pozdrav, že zase musí letět ven. A tak poslední dobou vypadalo, že Kevin se snad úplně vzdal předchozího života v zajetí počítačových akčních her.

Skutečným důvodem velké změny byla holka. O dva roky mladšího a úplně vlastního sourozence, držela úspěšně mimo dům jistá Claire Mederosová. Dvacetiletá snědá kráska s indiánskými předky trhala každým dnem rekordy, protože Kevin nikdy před tím nechodil s holkou víc jak dva měsíce. A s ní si za pár dní odškrtne pátý!

Jinak, rodinný miláček, roztomilý a přechytralý Mattík, oslaví pět let. Byl napůl Mexičan díky matce. A proč se jmenoval zrovna Matt, a ne Juanito, Eduardito, José, Pedro nebo Javier? Osudová láska přistěhovalkyně jisté Juany Díazové si říkala právě Matthew. Otec mu zemřel ve vězení, matka na rakovinu. Další příbuzní neexistovali. To bylo všechno, co k němu řekli.

Mary Brownová zapojila do adopční akce spoustu svých známých, ale i tak je čekalo mnoho formalit, nervů a peněžních výdajů. Výsledek stál za námahu! A proč to náhlé osvojení? Maminka Kim se aktivně zapojila do spolku poslední naděje pro děti a Matt jí padl do oka. Richardu Brownovi bylo celkem jedno, jestli bude živit dalšího potomka. Kevin mávl rukou, že službu chůvy předem odmítá, ale jinak se celkem těšil a Kim polapila sourozenecká láska hned, jak ji ty dětské oči provrtaly. Inu, nečekala, že ještě někdo další v člověčí kůži přibude do jejich rodiny.

Maminčinu kámošku ze studií, Monicu Gibbsovou, měla odjakživa moc ráda. Této neuvěřitelně temperamentní a věčně něčím novým posedlé ženě, říkala od mala teta, i když ve svých letech si už tetkování odpouštěla a víc ji oslovovala jednoduše „Monico“. Nazvala by ji dobrodružkou. Monica neustále někam cestovala a z cizích zemí přivážela takřka neuvěřitelné příhody. To, že jedla místo kuřete krysu nebo se napila kohoutí krve v domnění, že jí nalili červené mléko, rozesmívalo i její bývalé muže, se kterými udržovala kamarádské vztahy.

Dosud se rozvedla celkem třikrát a momentálně rozvodové číslo nemohla ani rozmnožit, protože se nevázala natrvalo. A tak bylo možné, že je zahltí fotkami a vzpomínkami na nějaký mužský suvenýr, který si našla během měsíčního pobytu v České republice Stejně nezávazné přechodné okouzlení, jaké si přivezla z Dominikánské republiky, Kanady, Egypta, Řecka, Kajmanských ostrovů, Ekvádoru a Venezuely.

Kim přerušila krátké zamyšlení a letěla ke dveřím. Otevřela a zaslechla, jak Monica snaživě roztomile šišlá na tříměsíčního pudlíka Facyho, uvězněného za mříží na verandě. Zachichotala se, založila ruce na hruď a opřela se o futro, aby si chvíli vychutnala děsivé řádění ženských hormonů.

„Ty ši takový šupr pejšek, viď? Něšo jsem ti chtěla přinýst, ale...zapomněla jsem to naložit. Sakra!“

Kim dál nevydržela a vyprskla smíchy tak, že přehlušila štěněcí kňučení. Monica se ale nezalekla, ani si nepřipadala ponížená, že ji špehuje mladá holka. Zvykla si za ta léta na ledacos.

„Ahoj Monico, tak už jsi zpátky?“

Ohlédla se a napřímila. Pohodila světle hnědými vlasy a úplně se otočila obličejem ke Kim.

„Nazdárek, hlásím se zdravá a čilá.“

„To takhle brzy nemůžeš vědět, jde o momentku opojení.“

Usmívala se a se šťastně načasovanou bombou na tváři, sundala zrcadlovky, které si podle zvyku přemístila do ruky a nožičku vložila mezi rty.

„Momentky jsou nejlepší. Jak se máš, kočko?“

„Já fajnově, ale ty jsi nějak pobledla!“

„Jsi fakticky milá, Kim,“ odpověděla s nepohasínajícím úsměvem, vehnala se dovnitř a vybalila další středoevropské noviny. „Řeknu ti, sice jsem málem zmrzla, ale ta příšerná kosa stálo za to! Jestli se nudíš, zabal si pár hadrů nebo radši pořádný balík teplýho oblečení a rezervuj letenku! A až dopadneš na přistávací plochu, všude se usmívej a říkej, že bydlíš na Floridě a že ti je trošku chladno. Muži tě rádi začnou zachraňovat.“

„Tak to ti nevěřím! Nechtěli tě spíš obrat o příčesky, zlatý řetěz a dolárky?“

„Zloději se poflakujou všude. Já narazila jenom na slušný lidi. Oni tam chlápci vypadají nepřístupně, když nepočítám typický barový hlídače. Ze začátku se tváří jako by spolkli naklonovaný červy, ale stačí chvilka a rozdali by se.“

„A co, fešáci?“

„Sháním snad já nějaký zrůdy?“

„Vzalas fotky?“

Přikývla a zaštrachala v kabelce. Za chvilku mávala kartou z foťáku jako s malým vějířem před sebou. Než předala svůj poklad do nových rukou, poctila svou miniaturní úložnu fotek mlaskavou pusou.

„Vlož to do počítače, a hlavně zavolej maminu. Kde se vůbec schovává?“

„Krčí se u lednice. Vylila brusinkový džus, tak si to po sobě uklízí a rovnou se zaměřila i na vyleštění přilehlého okolí.“

„Tyhle práce počkají, ne?“

„Nikoliv. Nepočkají, protože povídala, že dnes ji trestají. Neví, jestli z nebe nebo z pekla, ale drží se a odmítá pomoc.“

„Copak je vylitý brusinkáč nějaká pohroma? Má se podívat do mojí lednice.“

„Drží se jí to od rána. Nejdřív si zpívala u smažení vajíček a omelet, vletěl jí komár do pusy. Pak připálila toasty pro Matta a když je hodila do koše, že mu udělá lepší, bouchl toastovač. V poledne zakopla o rohožku a rozlila kýbl s vodou, no a ještě před tím vylitým džusem v lednici kousla do sušenky, aby nemusela vyhodit nedojedený zbytek, ulomil se jí kus stoličky.“

„Normální den blbec. Tak víš co, nikam nechoď, sedni k počítači a já za ní zajdu sama. Jsem nabitá pozitivní energií, a tak se z nástrah rychle vyhrabe.“

„Fajn, počkám na vás.“

„Nemusíš, klidně si foto úlovky prohlídni sama. Pečlivě jsem připravila i popisky. Byla jsem tentokrát brzy pečlivá, jinak by se mi ty názvy vykouřily z hlavy. Z notýsku „pamatováčku“ se za měsíc bohužel stává nepotřebný cár, protože co nepřečtu do měsíce, nepřečtu už nikdy.“

Nechala Monicu odejít, aby nevypadala nedočkavě. Kartu vložila do příslušného vstupu a čekala, než se vše načte. Užasla, jak si Monica pohrála. Fotky měla upravené jako pohlednice s různě malovanými nebo tučně jednobarevnými okraji.

Nastavila si automatické prohlížení fotek jdoucích za sebou a ani nedutala. Jediné, co trochu znala, byla Praha.

Název „Prague“ se objevil přesně dvacetkrát, poté ho vystřídal Český Krumlov, Hluboká nad Vltavou, Kokořín, Rožmberk a pak desítky fotek přímo z neuvěřitelně zalesněné přírody – Labské pískovce, Hřensko, Brdy. Nechyběly ani snímky se dvěma muži, kteří se objevovali na fotkách nejvíce.

U blonďatého svalnatce měla Monica poznamenáno „můj doktůrek na dušičku“ a u druhého černovlasého dlouhána „můj lotřík do výšek“.

Kim se zaculila. Lotříka i doktůrka Monice nezáviděla, protože v její společnosti se z nich museli stát takoví gentlemani v přestrojení čili obyčejní šašci, co pro uspokojení ženské duše a těla podnikli cokoliv.

Půl hodiny trvalo, než se Mary Brownová objevila s Monicou Gibbsovou v pokoji, aby si sedly u počítače. Kim naopak vyskočila ze židle, protože s prohlídkou skončila.

„Kde vůbec máte chlapy?“ ptala se Monica s děsem v očích a Kim se musela smát, protože vypadala jako kdyby měli snad umřít.

„Kevin mazal za tou svojí a táta s Mattem vyrazili na závody motorek. Vrátí se až k večeru,“ odpověděla a šla ke skříni, aby si prohodila tričko.

„Proč? Chybí ti? Já s Kim je zase tolik vidět netoužíme. Hlavně já, protože bláznivý dnešek mi stačí o poloviční samotě.“

Kim přikývla na matčinu poznámku, i když se před půl hodinou netajila tím, že by ráda, aby se Matt dostal domů brzy, nebo ho posedne dračí klan a neusne až do půlnoci.

Řádit občas Matt uměl, ale nesměl se dostat k počítači a hrát si na neohroženého závodníka. To pak neslyšel, neviděl a ani necítil své oblíbené toasty se smaženými vajíčky.

„Nádherný fotky, fakt! Hned bych tam jela, kdybych nenalajnovala jiný plány.“

„Copak, nějaký maník?“

„Ani náhodou, ty mají na čas utrum.“

Obě ženy se na sebe ušklíbly a chtěly se věnovat fotkám, ale Kim se jen tak nevzdávala docela prímové debaty. Musela Monicu přece trošku poškádlit, jinak by k nim nemusela chodit ani na návštěvu!

„Moni, ale ty se máš nejlíp, když sis našla psychouše. Mamka by taky nějakýho potřebovala. Nepošleš mu letenku?“

„Psychouše? Kim, kroť se.“

„Mami, mrkni se na snímky z dalekého srdce Evropy a uvidíš. Zaklepe ti na srdíčko, dušičku opláchne desinfekcí. Nepotřebuješ po dnešku speciální péči o tělo?“

„Hele, maminu už jsem ti vyléčila za dvacet minut.“

„Za třicet.“

„Dvacet, protože ze začátku se krafalo všeobecně. Ale nemysli si, že se nechci rozdělit. Klidně.“

„Co se vám oběma děje? Copak sháním chlapa?“

„Néé, mamí, jen duševní oporu!“

„Jedeš, rejpalko!“

Kim se z plných plic zasmála a rychle za sebou zavřela dveře, protože jejím směrem letěla trochu placatá plyšová kočka, co se povalovala nejblíž u pracovního stolu.

2. kapitola

V rodinném obchůdku se to lidmi jen hemžilo. Bylo krátce před polednem, ale pravděpodobně nákupy táhly zatím víc než hledání poledního chutného menu. Kim se o úspěch zasloužila především prací usměvavé prodavačky, organizátorky skvělých tahů na zákazníky a sledováním nejmodernějších trendů.

Záměr přeměnil na skutečnost Richard Brown. Hlava rodiny si jako manažer několika hvězdičkového hotelu za léta našetřil na sen Mary Brownové. Jenže osud jí připletl do cesty malého Matta, který její snahu o úspěch ve vlastní prodejně odsunul na druhou, možná až na nějakou desátou kolej. Kim se nejprve celkem zdráhavě, o několik týdnů později s velkým nadšením, ujala chodu prodejny.

Práce ji fascinovala a nesmírně bavila. Prodávala zde stovky nejpestřejších modelů plavek, plaveček, osušek, ručníků, nafukovaček, županů, triček a šatů s mořskými motivy a další sortiment, hodící se do super nabídky přímořského obchůdku.

Zákazníci se hrnuli rovnou z pláže a uklízečka Liliana Perézová, původem z Dominikánské republiky, se musela činit, protože moře znamenalo kromě vody i písek. Občas si postěžovala, že se písku do smrti nezbaví. A taky ne, pokud nesekne s prací právě zde!

Kim držela směnu s kamarádkou Alexií Jonesovou. Stejně starou hubenou černovlásku řadila léta na první místo mezi přáteli, a až na pár obyčejných vzteklých kočkovských her, se nerafaly, nezáviděly si a ani nepřebíraly kluky. Alex se dosud nesmířila s údělem normálního zaměstnance. Toužila se dostat výš a výška pro ni znamenala slávu od severu až k jihu zeměkoule. Kimin obchůdek se takto stal jejím dosavadním stanovištěm, ale již tady setrvávala několik let. Záměrně si cíle pravidelně obměňovala, aby nepropadla depresi, že se dosud nevyšplhala ani na první stupínek celosvětové popularity.

Zhruba před rokem se toužila stát Superstarkou, před tím spolumoderátorkou slavné talkshow. Televizní hvězdy v ní stále probouzely zastydlou pubertu a po hezkých celebritách doslova šílela. Láskám naštěstí odzvonilo celkem brzy, a tak se Kim ráda vzdávala role spolubojovnice za práva hvězdy šoubyznysu. Před zpívajícím a moderátorským šílenstvím prahla po titulu americké Top modelky v pořadu Tyry Banks a ještě rok před tím po kariéře herečky jakéhosi úspěšného nekonečného seriálu. Součet snů se zaokrouhloval skromností z dost dávné doby, kdy se přála proměnit na lovkyni tornád a fotografku hurikánů.

Alexii považovala za fajn kámošku. Občasná nedorozumění se druhý den zapomínala a vše zlé se měnilo ve vtipkování. Byly jako dvě sestry. Kim ulítlá na krajkové spodní prádlo a Alex na plážové klobouky, slamáky, šátky a na podobné doplňky, nejraději dost vyzývavé. Pokud se procházela venku, nezapomněla si něco nasadit či navléci na hlavu. Povídala, že kvůli bílé pleti. Zásadně se nikdy neopalovala, i když slunci se samozřejmě ve slunečním státě vyhnout úplně nemohla, ale i tak se jí dařilo chránit svou bílou vzácnost. Hrdě tvrdila, že čistě bílá pleť se brzy bude vyvažovat zlatem. Zatím na ni spíše koukali dost divně, když bydlela ve slunečném ráji a mohla se prosadit v reklamě na sýr, ale ona podobné poznámky brala sportovně.

Alexia se ve skutečnosti zúčastnila jen jediné a opravdové reklamy. Ačkoliv neustále přesvědčovala Kim, že ji prodávání plavek baví, stejně se pokoušela stále dokola dosáhnout alespoň jednoho ze svých snů - kromě lovkyně tornád a fotografky hurikánů. To dobrovolně vzdala, když jim před několika lety ulítla část domu.

Přihlásila se na konkurz na role v reklamě jednoho bublinkového drinku s jahodovou příchutí Xumba. Zářila radostí, když se jí podařilo porazit smůlu v šoubyznysu. Zahrála si malou roličku, kdy ležela na osušce s obrázkem jahody a usmívala se na plážového „číšníka“. Posílala mu jahodové pusy a zasněně vyslovovala: „Miláček Xumba. Můj miláček Xumba.“ Šlo by o celkem pěknou roli, kdyby tam zamilovaných holek s jahodovou příchutí neleželo asi sto a neusmívaly se stejně mile jako ona, pouze na jednoho jahodového Xumbu na roztrhání!

„Ahóóój!“ mávala Alexia na Kimberly přes sklo výlohy a vesele ukazovala, že si ještě skočí vedle pro něco k pití. Kim jí také zamávala a pohodila hlavou, že jasně.

Dnes Alex nelítala na žádném konkurzu, ale pro změnu na pravidelné roční prohlídce u zubaře. Uměla si představit, jak bude do večera vyprávět o drastickém zážitku z nepříjemných zvuků v ordinaci. Většinou jí totiž nevadilo, když se jí zubař šťoural v zubech, ale nesnášela ty zvuky a činnosti kolem. Měla s tím problémy odmala. Za dlouhá léta si mohla přivyknout, ale bohužel se tak nestalo. Říkala, že se to s ní potáhne až do spalovny mrtvol, ale aby předcházela většině traumat, za několik let si nechá udělat úplně nový chrup. Trpěla na vnitřní kazy a nepomohla jí ani zvýšená čistící činnost nejspolehlivějšími výrobky.

„Ahoj, lásko Kimi! Tak jsem s tím dorazil a nikoho cestou neporazil, i když bych do někoho rád něžně ťukl.“

„Ahoj!“

„Copak tak stroze, lásko?“

Ne, žádná Alexia, ale Robin Barrs. Velice spolehlivý, ale občas šíleně nemožný řidič. Staral se, aby veškeré objednávky dorazily včas tam, kam mají. Kim si před půl rokem založila internetový obchůdek a kde to šlo, vozil Robin zboží až do domu. Zároveň občas dovážel i objednané zboží, když nebylo vyhnutí. Jako právě nyní, od děsně neseriózní firmy. Rozhodně zde uplatnila heslo poprvé a naposledy. Žádný z firmy Ypelit už nesměl prostrčit zboží ani skrz mříže! Chvíli se dívala, jak Robin přidržoval na rameni velkou krabici a vítězně se šklebil.

„Neříkej mi, lásko!“ okřikla ho pološeptem s malým zpožděním s odpovědí a hned se usmívala na paní, která si vybrala plavky a tričko ve své velikosti a pokládala si je na pult s tím, že jde ještě na obhlídku, aby koupila něco luxusního vnučce Nicolce.

„Se nerozčiluj. Nesu tu zapomenutou krabici od Ypelita.“

„Jsem si všimla. Klidně ji polož na zem, nebo ti tenhle postoj na jednu stranu zůstane navždycky.“

„A ty bys mě pak nechtěla, takže ve vlastním zájmu...“

Krabice dopadla hlučně na dlaždičky, až se pár lidí v krámku kouklo, co se děje. Látkové zboží ale nepatřilo mezi rozbitné, a tak se žádná katastrofa nekonala. Robin si promnul ruce a opřel se pravým loktem o pult, aby měl ke Kim blíž.

„Já tě nechci i tak,“ vnesla mu do rozesmáté tváře.

„Tak já se snažím a ty zůstáváš nevděčná? No počkej, ještě budeš litovat.“