PETRA NACHTMANOVÁ

UNESENÁ GOGO

Edice PETUNKY

Huntířov, 2023

© Petra Nachtmanová, 2023

Vydalo v roce 2023 nakladatelství Petra Nachtmanová,

Huntířov 73, 40502 Děčín 2,

web: https://www.petunky.cz/,

e-mail: info@petranachtmanova.cz

jako celkově 77. a 60. elektronickou publikaci v edici PETUNKY

První vydání, 1. elektronické

Obálka – návrh a zpracování © Past Future

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být kopírována či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení nakladatele.

ISBN 978-80-88483-08-3 (epub)

ISBN 978-80-88483-09-0 (mobi)

Unesená Gogo

Marice se teplo rozlilo po těle. Stačilo zapnout přístroj s hudbou, zaposlouchat se do oblíbených skladeb a neudržela se na jednom místě. Skladby ji dokázaly rozechvět. Poprvé hrdě tančila na jevišti na základní škole, kde si děti připravily hudební show s tanečními prvky. Zazářila. Od té doby jí nepřipadal den dostatečně báječný, pokud v něm netančila alespoň půl hodiny. Vždycky si přála tančit. Dostat se na místo, odkud by ji z hlediště sledovalo tisíce nadšenců. Tančit, svíjet se v rytmu hudby, vnímat pohyby vlastního těla a nasávat naprosto zvláštní energii. Pomalu i rychle. Svůdně i svižně. Často dosáhla toho, že ji tanec naprosto pohltil a nedokázala vnímat nic jiného kolem sebe.

Nehodlala však se svými pocity zůstávat sama. I ostatní lidé si zasloužili vnímat její bezmeznou oddanost a lásku k tančení. Nastřádat si díky ní neobyčejné chvilky. Vzpomínat na momenty, kdy jim odhalovala svou duši na jevišti.

Klidně by tancovala a nikdy nepřestala...

Měla rytmus a ohebnost v sobě, k báječné pružnosti i krásnou tvář, ladné křivky, upřímný úsměv, a hlavně odhodlanost v životě vystoupit na vrchol štěstí, což pro ni znamenalo se vlnit v hlavní roli světoznámého baletu, nebo se aspoň stát součástí moderního tanečního souboru, který se často objevoval před televizními či filmovými kamerami.

„Tančení se rovná největšímu diamantu na světě!“ odporovala často rodičům, které její nadšení sice podporovali, vozili ji na tréninky, soutěže, ale zároveň ji upozorňovali, aby se zbytečně neupínala k velkým cílům, nezůstala zklamaná a nadobro zbavená nadšení.

„Najdi si i jiné koníčky. Zápal pro určitou věc je moc pěkný, ale člověk zvládne milovat i několik činností najednou, takže ho jen tak neskolí občasné neúspěchy.“

„Nebojím se zklamání. Poperu se o své štěstí.“

Odhodlaná slova. Marika ale netušila, co jí osud chystal postavit do cesty. Postupem času skutečně přicházely i prohry. Nejdříve menší, potom větší a bolestivější. Střídaly se s menšími úspěchy, ale neustále se přehupovaly pády a nové začátky. Brala vše jako osobní selhání a důvod, proč zabrat ještě více. Několikrát se úplně složila a rozhodla se bez výjimek odmítat jinou zábavu – setkání s kamarádkami, schůzky s milovaným klukem, výlety s rodiči, návštěvy filmových premiér. Tanec získal číslo jedna, po něm následovalo všechno ostatní. Ovšem ona se od jedničky k jiným číslům ani nedobrala. Nevnímala je, ignorovala. Pokud se jí nedařilo, ostatní zájmy se úplně propadly na dno a nehodlala se pro nic shýbat. A jednou došla i k názoru, že ji brzdí povinnost chodit do školy.

„Ráda bych se věnovala jen tanci. Pověsím školu na hřebík!“ oznámila jednoho dne rodičům. Dívali se na ni překvapeně a nesouhlasně. Sice ji podporovali jak finančně, tak slovy, ale nabádali k dalšímu studiu. Podpora neznamenala, že by věřili v tak velký úspěch, který by Marice zajistil bezstarostný život.

„Miláčku, měla bys myslet i na zadní vrátka. Najít si práci, mít tančení jako koníčka.“

„Nevěříte mi?“

„Pochopitelně ano. Důvěřujeme ti celým srdcem Byli jsme na tebe vždycky moc pyšní. Tady nejde o tebe samotnou, ale o vývoj společnosti a doby. Balet nepatří k největším lákadlům mezi uměleckými akcemi, sama určitě znáš fakta. Co sis vzala na hlavy za nesmysl ukončit studium ve třetím ročníku? Pouhý rok před maturitou?“

Dupala na odpor. Argumentovala mnoha způsoby, ale nakonec střední obchodní školu dodělala.

Sice třetí ročník zvládla až na druhý pokus, ale k maturitě se s vypětím sil dostala. Neselhala kvůli špatnému učení, ale nemocem. Zdravotní potíže odstartovaly úplným vyčerpáním organismu. Její stav ji hodně vyděsil, až natolik, že odmítala tančit. Neustále ji sužovaly angíny, chřipky vysoké teploty, bolesti svalů. Chvěla se při každém pohybu. Učení horko těžko doháněla, ale šlo vlastně o činnost, které se mohla věnovat i v posteli. Skoro dva roky se jí nedařilo pořádně vyhrabat z oslabení a chorob. Imunita byla tak slabá, že dny ve zdraví by snad spočítala na prstech jedné ruky.

Jakmile dokončila školu, našla si díky rodičům práci jako asistentka poradenské firmy. Nudné zaměstnání, ale aspoň si zde uvědomila, že se zdraví ustálilo a znovu toužila dohnat zameškané taneční tréninky a představení.

Dřela jako kůň. Stala se velmi přísnou k sobě samé, i když se snažila krotit své vášně pro tanec, aby nevstoupila do stejného koloběhu vysílení a nemocí. Začala se zaměřovat na konkurzy, kde hledali tanečnice. Jásala radostí a pochopitelně si dopřála i několik fantasticky provedených piruet, když uspěla hned na třetí pokus.

„Mami, tati, koupila jsem šampáňo! Budeme slavit můj první velký úspěch. Vyhrála jsem konkurz na roli ve filmu, kde se příběh zaobírá životním osudem tanečnice.“

„Miláčku, úžasné! A jaká televize nebo společnost bude film natáčet?“ vyzvídala matka a pevně ji objala.

„Jedna americká společnost, Arthur and chilli movies.“

„Cože? To jsem v životě neslyšel. Nezní to nějak moc podezřele?“ obával se otec a dával jí rady, aby si vše prověřila, že jí rádi pomohou.

„Nebojte se, také jsem se zprvu bála, ale režisér a zároveň autor scénáře je původem Čech, co se tam odstěhoval a prorazil.“

„No, nevím,“ zapochybovala matka.

„Ověřovala jsem si všechno na internetu, dokonce si mailovala s jednou holkou, co pro ně filmovala a psala mi, abych neváhala. A na konkurzu se objevilo tolik děvčat. Stal se jednoduše zázrak.“

„Mariko, co když ji nastrčili? I když ti oba úspěch moc přejeme, zároveň se bojíme.“

„Nebojte se. Dostala sem spoustu propagačních materiálů, na čem pracovali, kdo s nimi spolupracoval a tak podobně. Vypadá to naprosto úžasně. Přece není vyloučené, že se přihodí úplná šílenost, v co by obyčejný člověk vůbec nedoufal, ale přihodí se! Každopádně jsem už podepsala smlouvu.“

„Podepsala? Ukaž!“ zhrozil se její otec a ona mu ji s úsměvem podala. Chvilku si pročítal znění dokumentu, ale neshledal tam nic divného. Marika navíc otevřela kabelku a vyndala z ní obálku s penězi.

„A podívejte, dokonce jsem obdržela zálohu pětadvacet tisíc korun. Super, že?“

Šťastně se ovívala těmi papírky k placení. Zářila jako slunce, až rodiče jen zamumlali, že už je dospělá, má dost svého rozumu a nechali ji jít za svým snem slávy.

Naplno prožívala první úspěch. Hlavní role jí přirostla k srdci, jako kdyby napsali příběh přímo pro ni. Neodolatelný Mike Orecha si ji hýčkal, nezapomínal připomínat, jak moc talentu v sobě ukrývá, jak je krásná, neodolatelná, kouzelná, jedinečná...

Nepotřeboval mnoho času, aby si ji naprosto získal. Bezhlavě se do něho zamilovala. Zatímco ze začátku natáčeli v jednom postarším pronajatém kulturním domě scény společně s ostatními vybranými herci, herečkami a tanečníky, asi po měsíci ji pozval na natáčení, kde se s ním ocitla úplně sama.

Natočil pár tanečních kreací, ale pak ji požádal, aby si k němu přisedla.

Usmál se na ni, pevně ji obejmul a začali se divoce líbat, svlékat a posléze milovat přímo na jevišti. Následovalo čtrnáct dní nádherné lásky, milování a nespoutaného sexu. Nezřídka nechával i puštěnou kameru. Což se jí sice moc nezamlouvalo, ale přenesl ji do království něhy tak brzy, že odehrávané scény přestala vnímat. Občas se chovala povolněji kvůli drogám, které jí nenápadně přisypával do jídla a pití, aby z ní spadly veškeré zábrany a přestala se kontrolovat.

V citech nezkušená samozřejmě doplatila na bezmeznou důvěru. Jednoho dne se vydala na „natáčení“ do kulturáku, ale nikdo nikde. Vysvětlila si to po svém – spletla si den a objevila se zde o natáčecím volnu. Chodila sem denně, ale prostory nacházela jen prázdné, ponuré a ani s náznakem, že by zde bylo ještě před pár dny tak živo a veselo. Slehla se po nich zem?

Až po týdnu zde objevila správce objektu, který sem občas zašel, aby uzavřenou budovu kontroloval.

„Jo, slečinko, filmaři už odfrčeli před týdnem. Povídali mi, že konečně dofilmováno a sbohem navždy.“

„Navždy? A nenechali tu pro mě žádný vzkaz? Jmenuji se Marika.“

„Ne. Určitě ne. Žádný ústní vzkaz, dokonce ani písemný. Vůbec nikomu, takže bych jména nespletl.“

„To nemůže být pravda! Vždyť se tolik milujeme!“ nahrnuly se í slzy do očí, neovládala své zklamání ani před cizím člověkem.

„Nebojte, třeba se ještě ozve.“

Tiše přikývla a doufala, že se všechno krásné nerozplyne tak náhle a bez vysvětlení. Nic špatného neprovedla! Čekala a čekala. Málem se usoužila. Webové stránky filmové společnosti zmizely, maily se jí vracely jako nedoručitelné, bankovní konto se rovněž nezaplnilo sjednanou finanční částkou podle smlouvy. Stala se obětí podvodu! Nechápala, proč nic neodhalila dřív, ale nyní bylo stejně na všechno pozdě.

Sama sebe začala nenávidět. V práci se nudila, domů se vracela unavená, padla na postel a nechtěla o tančení ani slyšet. Najednou se jí ladné pohyby zprotivily. Tolik se snažila, odpírala si jiné koníčky, cvičila, dřela. A výsledek? Snaha jí byla úplně k ničemu! Neměla žádné nadšené diváky, neslyšela potlesk po vystoupení, její jméno se neobjevovalo v žádné taneční skupině nebo v seznamu účinkujících představení. Vzdala se.

Myslela, že je s tancem navždy konec, ovšem osud ještě dokázal cosi změnit. Kontaktovala ji bývalá spolužačka Věra. Nečekaně. Seděly spolu v lavici na střední škole. Vlastně šlo o jedinou spolužačku, která se o ni sem tam zajímala, i když ji zanedbávala. Jenže čas školy byl dávno pryč.

„Nezajdeš se mnou na diskotéku?“

Marika souhlasila, a dokonce tančila. Vysypala Věrce svou prohru bez příkras.

„Chovala jsem se jako naprostá kráva! Blbka největší. Chápeš? Naletím prvnímu krásnýmu chlapovi. S tancem končím.“

„Blázníš? Kdo jiný by měl tančit, když ne ty?“

„Všechno je ztracený. Došla mi energie. Nikdo o mě nemá zájem, až na podvodníky.“

„Obdivovala jsem tě právě proto, že bojuješ jako lvice za každých okolností. Období nemocí se nepočítá. Proč najednou pád na dno? Co takhle nějaký noční klubík? Tam pořád hledají tanečnice a striptérky.“

„Já a striptérka? Nikdy!“

„Nemusíš se vůbec svlíkat do naha, dokonce ani nabízet erotické služby. Můžeš třeba jenom tančit u tyče, tam tě nikdo nebude kontrolovat, pokud svým vystoupením pořádně nažhavíš ty slintající chlápky. Vlastně si připravíš taneční čísla podle libosti. A skvělým plusem budou suprový prachy! Nebo hodláš zakotvit v kanceláři navěky a pohybovat se tam po židli na kolečkách?“

Uchechtla se. Věrka mluvila pravdu. Tanec se dnes prezentoval různými způsoby. Určitě vynikne mezi těmi nánami, které se dokázaly svůdně jednoduše kroutit, ale nic extra od nich nikdo nečekal. Mohla by se stát královnou tance v nočním klubu. Královna Gogo! Docela ji pohltilo vzrušení.

„Hmm, tak nezní to vlastně vůbec špatně, když by po mně nevyžadovali intimní nechutnosti, proč ne?“

„Moje řeč. Akorát ti je asi jasný, že tam nemůžeš přijít v dlouhých kalhotách a s rolákem u krku. Obléknout se trošku víc sexy ti snad nevadí.“

„Jasně, svůdný kousky oblečení mi absolutně vůbec nepřipadají nevhodný, spíš naopak podtrhují ladné pohyby, ženskost, správné uvolnění během hudby.“

„Supr. Ráda vidím, že jsem ti pomohla zahnat pochmurný myšlenky. Asi nejde přesně o to, po čem jsi snila, ale budeš mít diváky a tanec.“

„Ano, jen nevím, kde sehnat férový klub. Nerada bych narazila na padouchy a kvůli nim se nejspíš omylem vrhla na dráhu prostitutky. Ani nemrknu, a už se točím v maléru. A tančit na mužských klínech se mi fakt nechce.“

„Moje sestřenka v jednom klubu dělala, než odešla na mateřskou. Seriózní podnik. Stačí říct, zkontaktuji ji a přimluví se u šéfky. Mrkneš se tam a posoudíš na vlastní oči.“

Po prvotním nadšení ji doma přepadaly pochybnosti. Váhala o své odvaze se pustit do tolik diskutovaného světa. Posléze si přečetla pár článků o go-go a orientálních tanečnicích v klubech a zjistila, že pokud by měla štěstí na výběr dobrého podniku, skutečně by šlo jenom o tanec, a ne o sexuální služby. A díky Karle, Věrčině sestřenici, získala bezva místo. Majitelka klubu Marína byla z její prezentace nadšená. Stačilo pár minut, aby jí oznámila.

„Vítám tě v týmu!“

S dalšími holkami si hned rozuměla, alespoň zpočátku jí připadaly bezva a samý úsměv či legrácky. Krásně uvolněná se druhý večer osmělila a nabízela i koktejly, za které jí přibyly další peníze k výplatě. Dohodla se, že zvládne dvě až tři čísla za noc, pokud bude zájem.